3. instaru silněji vyvinuta. Na břišní straně hradních článků všech instarů je 

 po páru orgánů, tvořených třemi krátkými štětinkami. Larvy 1. instaru mají 

 na bocích hrudních i břišních článků pigmentované kruhovité orgány nezná- 

 mého určení, rovněž jako předchozí orgány. Zadní dýchací destičky jsou 

 okrouhlé nebo ledvinovité, u larev 2. a 3. instaru mají na vnitřním okraji 

 nebo uprostřed šev. Kuklu představuje tmavé soudečkovité puparium. 



VÝVOJ A BIONOMIE 



Larvy střečků čeledi O estridae ßou specifickými cizopasníky některých druhů 

 savců z řádu vačnatců (čeled klokanovití), chobotnatců (čeleď slonovití), 

 lichokopytníků (čeleď koňovití) a sudokopytníků (čeleď prasatovití, hrocho- 

 vití, velbloudovití, jelenovití, žirafovití a turovití). V tropických oblastech 

 mají nosní střečci 2 i více generací, v chladných oblastech mírného pásma 

 1 generaci do roka. 



Samičky v letu vystřikují již vylíhlé larvy po 20 — 30 v kapičce tekutiny 

 do nozder hostitelů. Samičky jednotlivých druhů kladou 400—900 larev. 

 Larvy 1. instaru vnikají do nosních dutin, kde žijí přichyceny na sliznici 

 nosních skořepin. V těle hostitele přečkávají nepříznivé období (v mírném 

 pásmu zimu, v tropických oblastech období sucha nebo dešťů). Na konci 

 nepříznivého období se larvy 1. instaru 2x svlékají a vyvíjejí v larvy 2. a 3. 

 instaru. Ty mnohonásobně zvětšují svou velikost a usazují se na jiných místech 

 v dutinách hlavy — u podčeledi Cephenemyiinae v hltanu, u podčeledi Oestiinae 

 v čelních nebo rohových dutinách. Dozrálé larvy opouštějí dutiny a jsou vy- 

 frkávány z nosu. U larev podčeledi Cephenemyiinae bylo pozorováno i vyjití 

 z těla po průchodu zažívacím traktem. 



Larvy 1. instaru se do vyšších instarů nevyvíjejí současně, nýbrž postupně, 

 což je zřejmě přizpůsobeni zvyšující pravděpodobnost přežití hostitele i vět- 

 šiny larev při silné invazi. Též rozsáhlé rozšíření některých druhů, kupř. 

 střečka ovčího i na jižní polokouli, bylo umožněno postupným dozráváním 

 larev, z nichž část se mohla přizpůsobit rytmu podnebí nových oblastí, kam by- 

 ly s hostiteli zavlečeny. 



Silněji jsou napadána mladá zvířata. Vyšší početnost larev 2. a 3. instaru byla 

 zjištěna u druhů cizopasících na větších zvířatech, např. na losu až 240 larev 

 {Cephenemyia ulrichi), na sobu až 230 (C trompe), na koni až 158 {Rhinoestrus 

 purpureus), na velbloudu až 183 larev {Cephalopina titillator). Naproti tomu na 

 hostitelích menší velikosti bylo zjištěno nejvýše 50 larev, jako např. na ovci 

 [Oestrus ovis) nebo na srnci {Cephenemyia stimulator). Počet larev 1. instaru na 

 jednom zvířeti je daleko větší, jen část larev však přežívá do vyšších instarů 

 (Grunin 1957, Dorž a Minář 1971, Breev 1975 aj.). Pravidelné dozrávání 

 jen části larev, a to postupně, brání přeplnění nosních dutin při silné invazi. 



416 



