Larvy cizopasí v nosohltanu srnce obecného [Capreolus capreolus L.) a vy- 

 volávají zvláště při velkém počtu (až několik desítek) těžké onemocnění, 

 vedoucí někdy i к uhynutí. Dospělci se vyskytují od konce VI do začátku IX, 

 larvy 2. instaru od II do V, larvy 3. instaru od III do VIII. Samci se též shro- 

 mažďují kolem vyvýšených bodů krajiny. 



Zeměpisné rozšíření: V mírném pásmu palearktické oblasti od západní 

 Evropy přes Sibiř po Dálný Východ. 



Výskyt v ČSSR: Na celém území republiky, místy hojný. 



2. rod Pharyngomyia Schiner, 1861 



Schiner, 1861, Wien. Ent. Monatschr., 5 (5): 140. 



Typ rodu : Oestrus pictus Meigen, 1 824 



Mouchy velikosti 13— 16 mm, pokryté jen krátkými řídkými chloupky. 

 Hlava je nejméně tak široká jako středohruď, při pohledu zepředu přibližně 

 stejně dlouhá jako široká. Jednoduchá očka větší, vystupující nad čelní troj- 

 úhelník o 1/2 svého průměru, navzájem se dotýkající. Kýl uprostřed klypeu 

 jen naznačen v jeho spodní části, nikoliv mezi tykadly. Ústní ústrojí představují 

 krátká paličkovitá makadla a zakrnělý, na konci rozdvojený sosák. Tělo s ojí- 

 něním, vytvářejícím měňavé skvrny. Holeně a stehna noh stejně dlouhá. 

 Theka parafalu ^ s dlouhým, úzkým výběžkem na hřbetní straně, konce před- 

 ních paramer neochlupené. 



Larvy 3. instaru podobného tvaru jako u předcházejícího rodu. Na kuželo- 

 vitých výrůstcích pseudocephalu 2 páry smyslových orgánů. Trny uspořádané 

 v pásech na břišní i hřbetní straně na předních okrajích tělních článků. 

 Peritremy ledvinovitého tvaru, šev ve vykrojení uprostřed vnitřního okraje. 

 Spodní vnitřní rohy peritrem jsou posazeny daleko od sebe, mezera mezi 

 peritremami se směrem dolů výrazně rozšiřuje. 



Rod je rozšířen v palearktické oblasti. Larvy cizopasí na jelenovitých, ne- 

 jeví přísnou specifičnost jako u rodu Cephenemyia, a na 1 druhu turovi tých 

 (antilopa středoasijská). V rodu jsou 2 druhy, z toho 1 v CSSR. 



1. Pharyngomyia pieta (Meigen, 1824) 



Obr. 161 E, 162 E 



Meigen, 1824, Syst. Beschr., 4: 172 (Oestrus) ; Schiner, 1861, Wien. Ent. Monatschr., 5 (5): 

 140; Brauer, 1863: 178; Grunin, 1957: 93; Zumpt, 1965: 143. 



Hlava hnědá, orbity se zlatě lesklými a tmavými skvrnami. Středohruď 

 šedožlutá, ojíněná, s černými přerušenými podélnými pásy, z nichž střední 



424 



