Zeměpisné rozšíření: Původně v palearktické a etiopské oblasti, s koňmi zavlečen do 

 dalších oblastí — nearktické, neotropické, orientální a australské. Ve stř. Evropě v NDR, 

 Rakousku a Maďarsku. 



Výskyt v CSSR: Dosud nezjištěn, výskyt možný. 



6. Gasterophilus nigricornis (Loew, 1863) 



Obr. 166 D. 169 В 



Loew^, 1863, Wien. ent. Monatschr., 7: 38 (Oestrus) ; Brauer, 1863: 90; meridionalis Dinulescu, 

 1931, Ann. Parasit, hum. сотр., 9: 503 (Oestrus); viridis Sultanov, 1951, Dokl. AN Uzbeksk. 

 SSR, 5: 41; Grunin, 1955: 65; Zumpt, 1965: 119. 



Hlava užší než hruď. Makadla chybějí. Hlava světle žlutá, pokrytá krátkými, světle šedožlu- 

 tými chloupky. Tělo černé. Středohruď a štítek pokryté krátkými šedožlutými chloupky, na 

 bocích delšími. V zadní části středohrudi tvoří hnědé chloupky 2 postranní skvrny až příčný 

 tmavý pás. Křídla průzračná, se světle hnědými žilkami. Stehna noh hnědá, holeně a chodidla 

 žlutohnědá, 1. chodidlový článek zadních noh je kratší než 1/2 zadní holeně. 2. tergum, boky 

 a spodní strana zadečku pokryty šedožlutými chloupky, další terga s černohnědými chloupky. 

 Velikost 10—11 mm. 



Larva 3. instaru dorůstá rozměrů 21x8 mm. Larvy jsou na rozdíl od červeně zbarvených 

 larev ostatních druhů žaludečních střečků koni zbarveny zeleně. Hrudní články válcovité, 

 zvláště 1. či., takže 2. či. je zřetelně širší. Trny na tělních článcích v 1 řadě. Páry trnů na břišní 

 straně od 3. hrudního článku po 7. zadečkový článek, trny na 3. hrudním článku jsou malé, 

 jen 1/4 délky trnů na zadečkových článcích 2. — 6. Na 7. zadečkovém článku jen malý počet 

 (4 — 7) trnů, o 1/2 menších než na předcházejících článcích. Na hřbetní straně pásy trnů na 

 1. — 6. zadečkovém článku, uprostřed rozdělené. Na dýchacích štěrbinách 17 — 20 příčných 

 tmavších pruhů. Boční bradavky na krajích spodního valu dýchací dutiny na 8. zadečkovém 

 článku velmi malé. 



Larvy cizopasí na koních. Vajíčka jsou kladena na chlupy tváří, larvy 1 . instaru se zavrtá- 

 vají do kůže a pronikají do úst. Larvy 2. a 3. instaru cizopasí ve dvanácterníku, který poško- 

 zují ještě hlouběji než larvy předcházejícího druhu. Dospělci létají od IV do VI. 



Zeměpisné rozšíření:V teplejší části mírného pásma palearktické oblasti (ve Španělsku, 

 Sardinii, Moldávii, Krymu, Kazachstánu, Mongolsku, Číně) . I v místech svého běžného výsky- 

 tu poměrně vzácný druh. 



Výskyt v ČSSR: Nezjištěn, výskyt není vyloučen. 



446 



