chlupy volně i v řadách; toto určité uspořádání bývá druhově konstantní. 

 Zvláštní postranní zdobení je u Pseudolynchia canariensis (obr. 176 B). Dýchací 

 otvory — spiracula — jsou dvojí. Již zmíněné přední jsou umístěny v oblasti 

 humerální, zadní z boku nad 3. párem noh. 



Při pohledu zespoda (obr. 172 D) tvoří základní část hrudi středoprsí 

 (mesosternum, basisternum 2), které je mezi 1. a 2. párem noh, a zadoprsí 

 (metasternum, basisternum 3), lokalizované mezi 2. a 3. párem noh. Středo- 

 prsí a zadoprsí jsou středově rozdělené na dvě části. U předních noh je rozděle- 

 né nebo jednotné předoprsí (prosternum) . V prvním případě (podč. Ornithoici- 

 nae) je mezi jejími částmi patrné praesternum. Celý prostor hrudi zespodu 

 uzavírá tzv. furcasternum, ležící mezi 3. párem noh. 



Křídla jsou u jednotlivých skupin značně rozdílná. Od plně vyvinutých 

 křídel rodu Ornithornya, přes silně redukovaná křídla rodů Crataerina či Ste- 

 nepteryx^ dále přes slabá a odlamující se křídla rodu Lipoptena až к jejich úplné 

 absenci u rodu Melophagus. Většinou jsou však dobře vyvinuta a u rodu Orni- 

 thornya mají nejbohatěji rozvinutou žilnatinu, shodnou s úpravou vývojově 

 nejvyšších much. Jen tzv. diskoidální pole schází. Příčné žilky u dalších zá- 

 stupců byly ve vývoji postupně redukovány. Označení žilek obr. 174 A. Křídla 

 jsou často kouřově zahnědlá, základní žilnatina většinou výrazně pigmentovaná 

 a zčásti pokrytá zřetelnými chloupky či trny. Plocha křídel je buď v různé míře 

 pokryta mikrotrichiemi (např. Ornithornya^ Icosta), nebo úplně holá (např. 

 Ornithophila Hippobosca). U rodu Melophagus na místě křídel zůstal jen krátký 

 kuželovitý výrůstek. Kyvadélka (haltery) jsou, až na rod Melophagus, zachová- 

 na. Křídlo má charakteristickou morfologii, a proto bylo použito za základ 

 určovacího klíče rodů. Determinaci usnadní zavedení křídla do mikroskopic- 

 kého preparátu. 



Nohy jsou silné, obvyklé stavby, zkrácené výrazněji u podčeledi Melophagi- 

 nae. Většinou jsou značně ochlupené a otrněné, s mohutnými háčky na konci. 

 Kromě základního, nepigmentovaného, ale sklerotizovaného lalůčku jsou 

 pigmentované háčky jednoduché (obr. 173 H), s výjimkou podč. Ornithomyinae, 

 kde jsou zdvojené (obr. 173 G). Mezi háčky a pod nimi jsou dvě pulvilly 

 a středové empodium s dlouhým nebo zcela krátkým postranním zpeřením. 



Zadeček (obr. 173 A) je v podstatě membranózní váček, na němž původní 

 sklerity byly silně zredukovány, v nejvyšší míře u rodu Melophagus. Tato 

 úprava umožňuje silnou roztažitelnost zadečku, dovolující nasát větší množ- 

 ství krve a u samiček uchovávání larev až do 3. instaru. Proto také redukce 

 skleritů u nich bývá ještě větší než u samců. Všeobecně zůstala zachována 

 terga jako úzké příčné pásky či oddělená políčka. Jen někde jsou zachovány 

 i další sklerity. Celý zadeček je pokryt různě dlouhými chlupy, kratší z nich 

 přecházejí často do trnů. Nejpravidelněji uspořádané jsou na skleritech. 

 Spirakul je 7 párů. Anální otvor je kruhový, u samiček někde v úzkém spojení 

 s otvorem pohlavním. Tam je vidět i tzv. genitální sklerity (obr. 173 B, D, E). 



451 



