získávány. Poměr mezi pohlavími se během času mění, vzhledem к delší život- 

 nosti samiček. 



Všechny druhy čeledi Hippoboscidae jsou bez rozdílu pohlaví trvalými pa- 

 razity a živí se krví svých hostitelů, kterou nasávají bodavým ústním ústrojím. 

 Potřeba sání je různá podle pohlaví a druhu. Např. příslušníci rodu Ornithomya 

 sáli v laboratoři denně (Hill 1963). Množství spotřebované krve při jednom 

 sání bylo u nich kolem 1,5 mg, u jiných většinou pod 10 mg, ale u mohutnějšího 

 druhu Crataerina pallida ]e uváděno rozmezí 22 —59 mg. Kuklorodky nevydrží 

 dlouho hladovět a během několika dnů hynou. Defekace je nepatrná, exkre- 

 menty často zůstávají přímo na těle much. Podobně jako u jiných cizopasníků 

 celoživotně přijímajících krev jako jediný zdroj potravy žijí u nich, jak přímo 

 v zažívacím traktu, tak v tzv. mycetomech s ním spojených, mikroorganismy, 

 které jim zřejmě dodávají další životně důležité látky, např. vitamíny. 



Páření i u okřídlených druhů probíhá zpravidla na hostiteli. Dochází к němu 

 jednou nebo vícekrát. Ve druhém případě jsou vyslovovány názory, ne- 

 přispívá-li nadbytek samčích spermií a pohlavních látek také к výživě larev 

 v samicím uteru. Všeobecně 1 týden po páření snesou samice již první prepupál- 

 ní larvu. Další intervaly snášení jsou podle druhu 1 —8 dnů. Při délce života 

 zhruba mezi jedním až více měsíci (nejčastější průměr u samic 2 —3 měsíce) 

 se počet vykladených larev rovná několika desítkám. 



Vzhledem ke svým hostitelům jsou kuklorodky vícehostitelské až jedno- 

 hostitelské, u nichž se vyvinula již úzká specializace na jediný druh hostitele 

 a jen zcela náhodou může být takový druh nalezen na jiných hostitelích. 



Znalosti bionomie jednotlivých druhů této čeledi jsou velmi rozdílné. 

 Tam, kde druh lze dobře chovat v laboratoři, jako např. druh Pseiidolynchia 

 canariensis, je známo mnoho přesných údajů, potvrzených více autory. Jinde, 

 kde tato možnost není, nebo jde o druhy vzácné, je známo jen málo nebo 

 téměř nic, a je možné se spoléhat jen na obdobnost v životním vý\'oji s pří- 

 buznými kuklorodkami. 



SYSTEMATICKÉ POSTAVENÍ, KLASIFIKACE 

 A FYLOGENEZE ČELEDI 



Čeleď Hippoboscidae bývá ještě s čeleděmi Streblidae a Nycteribiidae, vzhledem 

 к jejich ,,kuklorodosti", dávána do společné skupiny Pupipara. Na společný 

 původ a příbuznost těchto čeledí se do dnešní doby shromáždily názory velice 

 nejednotné, které na jedné straně zařazují tyto čeledi různě mezi Acalyptrata 

 a Calyptrata, na druhé straně je spojují až do jediné čeledi Hippoboscidae (Grif- 

 fiths 1972). Výsledek úvah jednotlivých autorů je závislý na tom, které vlast- 

 nosti a znaky považují za vývojově nejvýznamnější. 



Převážně je čeleď Hippoboscidae brána samostatně tak, jak tu je pojata. 



454 



