vzácně zavlékaný druh Pseudolynchia canariensis je znám jako přenašeč prvoka 

 Haemoproteus columbae mezi holuby. Druh Hippobosca longipennis přenáší v Africe 

 mezi psy a hyenami cizopasnou hHstici Dipetalonema dracunculoides . 



Z malého významu klošovitých u nás vyplývá i malá potřeba používat 

 ochranných opatření. Jen kloš ovčí si vynucuje užít insekticidů. Jinak není 

 nutno speciální prostředky boje prakticky používat. 



PŘIROZENÍ NEPŘÁTELÉ 



Pravými přirozenými nepřáteli se jeví jen parazitické vosičky u nás žijícího 

 druhu Mormoniella ( = Nasonia) vitripennis. Není to specializovaný druh, cizo- 

 pasí u mnoha much a bodalek, ale v zahraničí byl též vypěstován z kuklorodek 

 Crataerina pallida, Stenepteryx hirundinis a Pseudolynchia canariensis. V tomto smě- 

 ru bývá uváděn i druh Dibrachys cavus. Oba druhy jsou z čeledi Pteromalidae . 



Na ptačích kuklorodkách (ptakotrudkách) parazitují roztoči, kteří jsou 

 během svého života vlastními cizopasníky ptáků. Nejvýznamnější, vzhledem 

 к nálezům, se zdá druh Microlichus uncusVitzÚiMm., 1934, jenž je znám z jiřiček, 

 ale jehož samičky se usazují na křídelních žilkách druhu Ornithomya biloba, 

 kde sají haemolymfu a obklopují se vykladenými vejci. Podobně druh Microli- 

 chus avus (Trouessart, 1887) z vrabce polního je znám i z druhu Ornithomya 

 avicularia. Druh Myialges oligeri Dubinin, 1950 je znám z druhu Ornithomya 

 chloropus a druh Myialges anchora Sergent et Trouessart, 1907 z druhu Pseudolyn- 

 chia canariensis. 



Na těle, hlavně na zadečku ptakotrudek, jsou nacházeny pevně přichycené 

 a zakousnuté všenky. Známé je to u rodu Ornithomya, na kterém bývají takto 

 zachyceny především pérovky rodu Bruellia Kéler, 1936. Všenky se nechávají 

 jen přenášet, jde tedy o phoresis, ne parazitaci. 



KLÍČ PODČELEDf ČELEDI HIPPOBOSCIDAE 



1 (2) Tykadla uložena blízko sebe ve společné nepárové jamce 



1. podčeleď Ornithoicinae (str. 460) 



2 (1) Tykadla oddělená, uložená ve dvou samostatných tykadlových jamkách. 



3 (4) Háčky na nohách dvojité, háčky jsou doplněny ještě méně chitinizovaným bazálním 



lalůčkem, zdánlivě tedy má konečná část vzhled jakoby háček byl trojitý (obr. 

 173 G) 2. podčeleď Ornithomyinae (str. 461) 



4 (3) Háčky na nohách jednoduché, často s výrazným bazálnim lalůčkem, takže háček 



vcelku by mohl být považován za dvojitý (!) (obr. 173 H). 



5 (6) Vždy s křidly; celkově ještě málo pozměněného vzhledu 



3. podčeleď Hippoboscinae (str. 47 1 ) 



6 (5) Bezkřídlé či s křídly s chudou žilnatinou, a to jen u mladých jedinců; tato křídla se 



po usazení na hostiteli odlamují, takže jsou dále také bezkřídlé; silněji parazitismem 

 pozměněné (např. obr. 171) 4. podčeleď Lipopteninae (str. 475) 



457 



