Zeměpisné rozšíření: Severní Evropa, Theodora Oldroyd (1964) uvádě- 

 jí výskyt až na 70°, severní části palearktické oblasti. Ve stř. a j. Evropě jen 

 vzácněji. 



Výskyt v ČSSR: Nálezy zatím jen z j. Moravy, což může být ovlivněno intenzitou orni- 

 tologického výzkumu a sběru ektoparazitů v tamnější oblasti. Údaje Povolného a Rosického 

 (1955) náleží spíše к následujícímu druhu. 



3. Ornithomya fringillina Curtis, 1836 



Obr. 176 G 



Curtis, 1836, Brit. Entom., 13: pl. 585; Theodor a Oldroyd, 1964: 39. 



Tento druh je s předchozím velmi blízký a s ním často zaměňován. 

 Pro jejich odlišení jsou zde užita kritéria Theodora a Oldroyda (1964). Prak- 

 tická hodnota těchto kritérií není ještě zcela jasná. Jmenovaní autoři vyslovují 

 pochybnosti o samostatnosti obou druhů a uvažují, nejde-li jen o poddruhy 

 druhu O. fringillina. Předpokládají, že tuto otázku dovolí vyřešit až bohatší 

 materiál. Bezpečné určení je možné jen u výrazných jedinců nenarušených 

 konzervačními tekutinami. 



Nejmenší druh rodu. Velikost hlavy a hrudi dohromady asi 2 mm, celkově 

 okolo 4 mm. Silné chlupy na štítku bývají uváděny v počtu 4. 



Jedna generace do roka. Kukly přezimují, v laboratoři zjištěná doba jejich 

 vývoje je v průměru 270 —300 dní. Délka života jako u O. avicularia. Samičky 

 snášejí larvy v období 3 —5 dnů. Výskyt hlavně v VIII —IX. Bez hospodářské- 

 ho významu. 



Hostitelé: Především pěvci, ale i jiné řády ptáků. 



Zeměpisné rozšíření: Holarktická oblast, v Evropě hlavně na severu, 

 vzácněji ve stř. a j. Evropě. Záměny s předchozím druhem nedovolují přesné 

 hodnocení. 



Výskyt v ČSSR: Po celém území, ale vzácně. 



4. Ornithomya biloba Dufour, 1827 



Obr. 176 L 



Dufour, 1827, Ann. Sei. Nat., 10: 243; Theodor a Oldroyd, 1964: 39. 



Velikost hlavy a hrudi dohromady asi 2,5 mm, celkově 4 —5 mm, křídla 

 4,5 —5 mm, uváděno až 6 mm. Příčná žilka m-m asi 2 X delší než příčná žilka 



463 



