1. Stenepteryx hirundinis (Linné, 1758) — Ptakotrudka jiřiččí* 



Obr. 175 A 



Linné, 1758, Syst, Nat., p. 607 [Hippobosca) . 



Druh poněkud podobný předešlému, avšak štíhlejší a menší. Na hlavě na 

 postvertexu 3 nevýrazná očka. Křídla redukovaná na srpkovité útvary. Veli- 

 kost hlavy a hrudi dohromady okolo 2,5 mm, celkově asi 5,5 mm, křídla asi 

 5 mm. 



Jedna generace do roka. Kukly přezimují, hlavní výskyt v VI —VIII. Bez 

 hospodářského významu. 



Hostitelé: Především na jiřičce obecné {Delichon urbica). Jsou. uváděny ná- 

 lezy též z vlaštovky obecné {Hirundo rustica) a z břehule [Riparia riparid). 



Zeměpisné rozšíření: Palearktická oblast. 

 Výskyt v CSSR: Po celém území, 



3. podčeleď HIPPOBOSCINAE 

 9. rod Hippobosca Linné, 1 758 

 Linné, 1758, Syst, Nat., p, G07. 



Typ rodu: Hippobosca equina Linné, 1758 



Střední až velké robustní druhy, většinou žluto- až tmavohnědě zbarvené 

 a skvrnité. Hlava okrouhlá, oči velké, očka scházejí. Předohrud bez humerál- 

 ních výběžků, netvoří tedy límec a hlava je volná. Křídla se 2 příčnými žilka- 

 mi, bez mikrotrichií. Háčky na nohách jednoduché. 



Rozšířen hlavně v etiopské oblasti, ale i v palearktické a orientální oblasti. 

 Většinou jedno- či vícehostitelské druhy, cizopasící na kopytnících a šelmách. 

 Společně s rodem Struthiobosca Maa, 1963 z afrických pštrosů, jsou to jediní 

 zástupci podčeledi. Na světě 7 —8 druhů, v Evropě 4, v CSSR 3. 



KLÍČ DRUHŮ RODU Я/РРО^О^СЛ 



1 (2) Žilka R2+3 ústi do žilky С na stejném místě jako Ri, Je tak kratší než vzdálenější úsek 



následující žilky R4+5 (měřeno od příčné žilky r-m). Na předním okraji předohrudi 

 je příčná řada krátkých silných chlupů (obr. 176 H) . . . 3. Я, шпе^д/а (str. 474) 



* Dříve užívané druhové jméno vlaštovčí vedlo к řadě omylů, 



471 



