těla. Kukly, které zjara spadávají na zem, se líhnou к podzimu. V období od 

 konce VIII do X z nich vyletují mladá okřídlená stadia, která si vyhledávají 

 nové hostitele. S nimi je také možné se v lese nejčastěji setkat. Po usazení na 

 hostiteli křídla ztrácejí. Přes značné rozšíření mezi vysokou zvěří není druhem 

 hospodářsky významným (ing. Páv, os. sdělení). Naletuje na člověka. 



Hostitelé: Především na jelení a srnčí zvěři. Nalezen i na muflonu {Ovis 

 musimon) a na menších savcích, popřípadě ptácích. 



Zeměpisné rozšíření: Palearktická oblast. Zavlečen a již usazen i v ob- 

 lasti nearktické. 



Výskyt v ČSSR: Po celém území hojně. 



2. Lipoptena fortisetosa Maa, 1965 



Obr. 176 1 



Maa, 1965, J. Med. Ent., 2: 236; parvula Theodor, 1967, Acta Ent. Mus. Nat. Pragae, 37: 

 275. 



Menší druh než předešlý a celkově řidčeji ochlupený. Velikost hlavy a hrudi 

 dohromady 1,4—2,1 mm, celkově okolo 3 mm, křídla okolo 4 mm. 



Vývoj a bionomie neznámé, snad podobné předchozímu druhu. Bez hospo- 

 dářského významu. 



Hostitelé: Podle Grunina (1970) na jelení a srnčí zvěři. 



Zeměpisné rozšíření: Pravděpodobně v převážné části palearktické 

 oblasti, s nejzápadnějším výskytem zatím z ČSSR. 



Výskyt v ČSSR: Původně znám ze dvou juvenilních exemplářů ze s. Čech z Janova 

 u Děčína (17. VIII. 1955) a ze s. Moravy z Milotic nad Opavou (12. VIII. 1962) (Theodor 

 1965). Více juvenilních exemplářů bylo později chyceno v Holčovicích v Jeseníkách 

 (8. IX. 1974) a jeden exemplář ve v. Čechách v Týnci nad Labem (VI. 1975, leg. Pecina). 

 Není vyloučeno, že je tento druh zaměňován s druhem L. červi. 



Synonymická poznámka: Grunin (1970) synonymizoval z CSSR Theo- 

 dorem popsaný druh L. parvula s druhem L. fortisetosa. Ke srovnání typového 

 materiálu nedošlo, ale Gruninův názor se zdá být opodstatněný. 



476 



