uprostřed zadního okraje. Všechny sety a brvy robustnější než u Л. (JV.) kolena- 

 tii. Genitálie obr. 183 i. Zadeček ? — Chaetotaxie obdobná jako u N. (JV.) kole- 

 natii, jen sety a brvy delší a hrubší. Dorzální gen. destička široce trojúhelníko- 

 vitá, s uťatými stranami, na zadním okraji s řadou 9—18, nejčastěji 11—13 

 krátkých trnů ; ventrální destička široká, poměr šířky dorzální a ventrální des- 

 tičky 2-2,5 : 1 (obr. 183 b). Velikost 2,6 -3,5 mm. 



Larva neznámá, puparium popsal Schulz (1938: 310), jako puparium 

 N. vexata. Nově popsali puparium Hůrka (1963: 46) a Decu-Burghele (1963: 

 730). Bionomická data jsou shrnuta v práci Hůrky (1964: 179—183). 



Hostitelé: Na celém známém areálu druhu jsou, stejně jako u nás, hlavními 

 hostiteli n. velký {Myotis myotis) a n. ostrouchý {M. blythi oxygnathus), oba patřící 

 do skupiny jeskynních netopýrů. Průměrné napadení n. velkého klesá u nás 

 zřetelně směrem na západ (Slovensko 0,40, Morava 0,15, Cechy 0,10). Na Slo- 

 vensku bylo také zjištěno maximální napadení jediného hostitele 13 muchule- 

 mi. Jako příležitostný hostitel byl u nás zjištěn jen jiný druh ekologické skupiny 

 jeskynních netopýrů — létavec stěhovavý [Miniopterus schreibersi). 



Zeměpisné rozšíření: Kontinentální Evropa, s. Afrika, jz. a stř. Asie 

 po v. Kazachstán. Ze s. Indie byla popsána N. 1. kimaonica Bhat etKulk., 1974. 



Výskyt v ČSSRrPo celém území, ale zřetelně hojnější na Slovensku, především v pů- 

 vodním biotopu muchule, v jeskyních. 



3. Nycteribia (Nycteribia) pedicularia Latreille, 1805 



Obr. 183 c,j, v 



Latreille, 1805, Hist. Nat. Grust. Insect., 14: 403; Theodor a Moscona, 1954, Parasitology, 

 44: 157; Theodor, 1954: 19, 1967: 78; Hůrka, 1964: 216. 



Hlava a hruď jako u N. kolenatii. Chaetotaxie zadečku ^ i ? rovněž obdobná. Sternum 

 1 + 2 nese hřeben se 40—50 zuby. 5. sternum samce s řadou 7—14, nejčastěji 9—12 trnů. 

 Genitálie obr. 183 j. Dorzální gen. destička ? trojúhelníkovitá, nejčastěji s 12 krátkými trny 

 na zadním okraji; ventrální destička velmi úzká, poměr šířky dorzální a ventrální destičky 

 nejméně 4 : 1 (obr. 183 c). Velikost 2,25— 2,6 mm. 



Larva byla popsána Ferrisem (1923: 55), puparium je zatím nepopsáno. Skrovná bionomic- 

 ká data jsou shrnuta u Hůrky (1964: 219). 



Hostitelé: Hlavním hostitelem je n. dlouhonohý {Myotis capaccinii) . Protože jde o typickou 

 muchuli ekologické skupiny jeskynních netopýrů, je N. {N.) pedicularia poměrně často nalé- 

 zána na létavci stěhovavém {Miniopterus schreibersi), na n. velkém a ostrouchém {Myotis 

 myotis, M. blythi oxygnathus) a na různých druzích vrápenců {Rhinolophus) . 



Zeměpisné rozšíření: Mediteránní druh jižní poloviny Evropy (severní hranici tvoří 

 Alpy a j. Karpaty) a s. Afriky, zasahující na východ do Iránu. 



Výskyt v ČSSR: V ČSSR nežije, je ale ve starších pracích (před rokem 1954) mylné 

 uváděn i ze severní poloviny Evropy (záměna za N. {N.) kolenatii). 



494 



