ventrální, s povrchovou strukturou. Edeagus rovný nebo zahnutý, paramery 

 buď částečně nebo úplně splynulé s phalobasí. 



Rod je rozšířen jen ve Starém světě, dosud bylo popsáno 36 druhů. V Evropě 

 žije jen jediný, zjištěný i na našem území. 



Rod je dělen ve 2 druhové skupiny: 1. skupina S. biarticulata — zadní okraj 

 ventrální strany hrudi nese na každé straně 3 —8 set, samice mají jen velkou 

 dorzální genitální destičku ; patří sem 34 druhů, rozšířených od Evropy až po 

 Austrálii. 2. skupina S. scissa — zadní okraj ventrální strany hrudi na každé 

 straně jen s 1 setou, samice s dorzální i ventrální genitální destičkou; zahrnuje 

 jen 2 etiopské druhy. 



1. Stylidia biarticulata (Hermann, 1804) 



Obr. 177, 178, 181 e, 183 g, m, z 



Hermann, 1804, Mém. Aptérol. p. 124 {Phthiridium) ; vespertilionis Montagu, 1808, Trans. 

 Linn. Soc. Lond., 9: 166 {Celeripes) ; hermanni Leach, 1817, Zool. Mise, 3: 55 {Phthiridium); 

 Theodor, 1954: 22, 1967: 122; Hůrka, 1964: 194. 



Hlava — sklerotizovaná skoro až к přednímu okraji, který nese 4—6 set. 

 Labely sosáku kratší než theka. Hruď — tak široká jak dlouhá; 10 — 13 noto- 

 pleurálních brv, jejich rozestup vpředu je daleko větší než apikálně. Na zadním 

 okraji ventrální strany hrudi na každé straně 4—7 brv. Zadeček ^ — 2.-5. 

 tergum se skupinou brv na ploše, 6. tergum lysé. Hřeben sestaven ze 40 —50 

 zubů. Zadní okraj 5. sterna konvexní, se skupinou asi 40 trnů ve 3 —5 řadách, 

 trny v poslední řadě nejdelší. Telomery rovné, silné, se ztmavělou špicí. Geni- 

 tálie obr. 183 m. Zadeček $ — zadní okraj 1. terga je konvex-konkávní. 2. ter- 

 gum je velké, zaoblené, neúplně rozdělené uprostřed, 6. tergum je zaobleně 

 trojúhelníkovité. Anální článek je prodloužen ve 2 stylovité výběžky. 5.-7. 

 sternum je rozděleno ve 2 laterální sklerity. Dorzální genitální destička velká, 

 ve tvaru štítu, apikální okraj silněji sklerotizován, v rozích s 1 — 2 setami (obr. 

 183 g). Velikost 2,5 -3,0 mm. 



Larva není dosud popsána, puparium popsali Hůrka (1963: 48) a Decu- 

 Burghele (1963: 728). Bionomické údaje jsou shrnuty u Hůrky (1964: 197). 



Hostitelé: Hlavními hostiteli této původně typicky jeskynní muchule jsou 

 na celém jejím areálu vrápenci rodu Rhinolophus. U nás jsou to všechny 3 naše 



Obr. 183. Genitální destičky, edeagus a paramery, 5. sternum (J. a, h, t — Nycteribia (jV.) 



kolenatii, b, i, u — JV. (jV.) latreillii, c, j, v — N. (JV.) pedicularia, d, k, x — jV. (jV.) schmidlii, 



e, f, 1, у — N. {A.) vexata, g, m, z — Stylidia biarticulata, n — Basilia папа, o — B. nattereri, 



p — B. italica, г — В. rrwngolensis nudior, s — B. mediterranea. 



498 



