No. 3] LITT OM ENKELTE BENFISKES OSMOTISKE TRYK. 



fastslaaet, at paavisbare forandringer i det osmotiske tryk er et 

 uttryk for sykelige forandringer, og de skal ikke være særdeles 

 store før de er kritiske for organismens liv. 



Med hensyn til de momenter, der betinger størrelsen av det 

 for de forskjeilige dyrearter karakteristiske osmotiske tryV, vet man 

 meget litet. Man har vistnok forsøkt at skille mellem de dyriske 

 organismer, der til stadighet lever i vand, og de der ikke gjør det, 

 og heri villet søke en forklaring til de fundne forskjellighetcr. Denne 

 gruppering synes imidlertid noget søkt, naar man paa den anden 

 side med fuld grund kan opfatte hver enkelt celle i et mangecellet 

 landdyr som en i vand levende enkelt organisme, saaledes som f. eks. 

 Claude Bernard^) har gjort det. 



Det synes som om der fra et utviklingshistorisk standpunkt 

 kunde være al grund til at anta, at den egentlige aarsak til, at de 

 forskjeilige organismer i sine vævsceller skaffer sig et bestemt os- 

 rr otisk tryk ikke maa søkes i de lorholde, under hvilk: det fuldt 

 utviklede voksne individ lever, men at man derimot her har at 

 gjøre med en inde for cellerne karakteristisk egenskap. Man maa 

 jo nemlig i denne forbindelse erindre, at alle de dyr, hvis æg ikke 

 utvikles i vand, paa grund av tilstedeværelsen av amniosvæsken 

 dog under sin utvikling er typiske i vand levende organismer, der 

 først senere differentieres til at væie landorganismcr Der er foreløbig 

 ingen grund til ai tro, at der under fosterlivet skulde eksistere et andet 

 osmotisk tryk i cellerne end under den senere utvikling. Og dette 

 maa jo tydes derhen, at vi her har at gjøre med en primær egen- 

 skap. At denne gjennem en lang række av generationer kan for- 

 andres, er en anden sak, som imidlertid ikke direkte har noget at 

 gjøre med de spørsmaal, som her i første række interesserer os, 

 nemlig visse benf^^-ke^ torhold til det varierende ytre miljø 



1) CL.aUDE BEI?N.Akl): Le9ons sur fes Phéiiuménes de fa Vie. Tome 2, 

 Paris 1 879. 



