No. 3] LITT OM EMKELTE BENFISKES OSMOTISKE TRYK. 13 



nævnte i Gulosen indfangede skrubber efter at være akklimatisert 

 i ferskvandsakvariet overførtes til saltvand (av over 30 %o). Efter 

 at ha gaat der i 40 dage gav den for blodet A = 0,65 og for 

 kjøttet A = 0,85. Man vil vistnok her indvende, at A for blodet 

 er steget, men vi anser os ikke for berettigede til at anse dette 

 som andet end et utslag av individuelle variationer, der efter hvad 

 vi har seet kan være ret store saavel for eksemplarer fra saltvand 

 som ferskvand. Værdien for muskelsaften har holdt sig uforandret, 

 trods det forholdsvis lange ophold i saltvand. 



Vi har ogsaa gjort nogle forsøk med indvirkninger av kort- 

 varige ophold i saltvand paa for ferskvand akklimatiseret og i 

 ferskvand paa for saltvand akklimatiseret skrubbe. 



Ved forsøk med overførelse til ferskvand av for saltvand 

 akklimatiseret skrubbe utgjorde frysepunktsdepressionen : 



for blodet for muskelsaften 



efter 1,5 time A = 0,621° C. A - 0,825° C. 

 5 timer = 0,617 „ = 0,800 „ 



22,5 timer = 0,559 „ = 0,75 



Og ved overførelse til saltvand av for ferskvand akklima- 

 tiseret skrubbe fandtes 



for blodet for muskelsaften 



efter 1,25 time A = 0,697° C. 



14,5 timer A = 0,634 = 0,890 „ 



Det er at bemærke, at disse forsøk er utført med kun 5 indi- 

 vider, saaledes at de individuelle forskjelligheter ikke er eliminert. 

 Men det synes dog, som om disse forsøk i forbindelse med de 

 oven omtalte ikke utelukker muligheten av, at skrubben ved rask 

 overgang fra et miljø til et andet, d. v. s. fra saltvand til fersk- 

 vand eller omvendt, paavirkes i sit osmotiske tryk uten at der kan 

 uttales noget om den eventuelle aarsak hertil. Efter nogen tids 

 ophold i et og samme medium vil den faa et bestemt osmotisk 

 tryk, hvad enten dette er salt eller ferskt. Det synes endvidere, 

 som om den egentlige aarsak til de for uforandret miljø undertiden 

 ganske store forskjelligheter i værdien av frysepunktsdepressionen 

 maa søkes i de enkelte individers vigør. 



En støtte for denne opfatning finder vi i nogle forsøk, soui 



