No. 4] KVAKTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET. 7 



Nedenfor, nord for, Kongsvold finder man rester af tildels 

 kjæmpemæssige jettegryder, og disse har udentvil bidraget en hel 

 del til udformning af dalen, og desuden sees paa mangfoldige 

 steder gjennem dalen vandskuret, vandslidt fjeld, der imidlertid 

 adskiller sig fuldstændig fra det marine roche reniforme. 

 Men nede i det trange dalgjel kunde ingensteds opdages glacial- 

 skuring, der imidlertid under de sædvanlige former træder smukt 

 frem høiere op paa begge dalens sider, og her fremtræder dalen 

 som en smukt U-formet, t3'pisk glacial erosionsdal, medens det 

 canon-formede elvegjel vistnok er af postglacial . alder. Senere, 

 omtrent midtveis mellem Kongsvold og Drivstuen, forandrer dalen 

 karakter; den t3'piske U-form giver plads for den vidt aabne, fladt 

 V-formede dal, der er saa karakteristisk for en stor del af vore 

 ældre U-formede dale, hvor senere denudation har udvisket den 

 typisk til siderne uddybede form. Samtidig forsvandt det canon- 

 agtige elvegjel. Mellem Kongsvold og Drivstuen findes ingen større, 

 nævneværdig ansamling af morænegrus, væsentlig kun de mindre 

 i dalsiderne. Her og der lindes lidt alluvialt elvegrus. Et stykke 

 syd for Drivstuen antager igjen dalen et noget andet præg, idet 

 dalbunden bliver mere flad og mere fyldt, dels af morænegrus og 

 dels af vasket, omleiret materiale, alluvialt elvegrus. Læmorænerne 

 træder ikke noget synderlig frem paa strækningen mellem Kongs- 

 vold og Drivstuen. Drivdalen har inden dette strøg stor lighed 

 med dalfører inden landets sydvestlige del. f. eks. Drangsdalen. 



Straks nord for Drivstuen saaes en skjæring gjennem veks- 

 lende lag af sand og grus, elvegrus der kan betragtes som en 

 type for den lave, flade dalbundfyldning, der begynder et stykke 

 syd for drivstuen og holder sig et stykke mod nord. Senere for- 

 svinder igjen elven tildels i dybe gjel med udpræget vandskuring. 

 Langs veien sees ingen t3^delig isskuring, men høiere i dalsidens 

 relief kommer den igjen tilsyne som roclies mouto?inées. Nord for 

 Vinstra saaes elveterrasser paa dalens østside. Nu kommer ogsaa 

 læmoræneforekomster som betingelse for dyrkning og bebyggelse 

 mere karakteristisk frem; desuden er det lave, flade grusterræn i 

 dalbunden dvrket eller giver store, udstrakte moer. Høiere op i 

 dalen har løvskog en mere fremtrædende stilling. Der findes in2;en 



