12 P. A. ØYEN. [1909 



Øvre del at' (iuklalen. 



Naar vi i egnen om Tyvold overskrider vandskillet mellem 

 Glommen og Gula, saa er der flere træk i landskabets karakter, 

 som er egnet til at paakalde en vis opmærksomhed. Vi staar lige 

 over for en forandring, der paa forskjellig maade minder om over- 

 gangen til Drivdalen længere mod sydvest, men dog adskiller sig 

 betydelig fra denne. 



Ved overgangen fra østerdalen forlader man dalens U-t'orm, 

 og hvad der kanske i denne forbindelse ikke er mindre væsentlig, 

 man forlader de rige dalfyldninger, der i form af grusrygge og 

 terrasser afgiver vidnesbyrd om brævandets arbeide og om glacio- 

 lakustrine forhold i svundne tider. 



Naar man saa kommer over i Guldalen, er man hensat i et 

 helt andet landskab, andre omgivelser. Dalens U-form er udvisket 

 paa en saadan maade, at man kunde fristes til at antage den 

 glaciale virksomhed for ganske ubetydelig ; de glacio-lakustrine 

 afsætninger er ganske forsvundne, og mærkerne efter brævandets 

 arbeide er af en helt anden art end paa vandskillets sydside. 

 Idethele ser man, at det rindende vands denuderende virkning har 

 efterladt helt andre spor over paa vandskillets nordlige side, hvilket 

 antyder en betydelig forskjel i den glaciale udvikling. 



Syd for Reitan ser man elven i dybt gjel, et forhold der min- 

 der om egnen ved Kongsvold, som er omtalt i det foregaaende, 

 Fra Reitan faar dalen videre nedover et skarpere præg af den 

 U-formede glacialdal med lave elveterrasser i bunden, snart et og 

 snart et par niveauer, men ingen høitliggende terrasse. Derpaa 

 kommer man frem til Eidet 421,3 m. o. h. Dalen er fremdeles 

 vid med flad U-form, hvis bund er gjennemskaaret af et temme- 

 lig dybt gjel, en postglacial cahon-dannelse. Den dystre granskog 

 og den friske, frodige birkeskog bidrager hver paa sin maade til 

 at give omgivelserne en virkningsfuld stemning. Gulaskiferen 

 stikker med sine karakteristiske kvartslinser her og der frem af det 

 snart grovere og snart finere morænegrus. Man faar dog ikke indtryk 

 af nogen betydeligere afsætning af fluvioglacialt materiale, som 



