24 P- A. øYEX. [1909 



terrasse sees ogsaa til ialfald meget nær toppen rullestensgrus og 

 ialfald rullet materiale helt op. 



Det ovenfor nævnte „Hagavatn" vil saaledes foruden de alle- 

 rede omtalte terrasser ved Hovin ogsaa forklare som en ørdannelse 

 de lave terrasser omkring Støren station. 



Hvor man inden denne egn finder en bebyggelse over ter- 

 rasselandskabet, sees den knyttet til optrædende morænegrus. 



Lerfaldet i Guldalen i 1345. 



Det store lerfald, som fandt sted i Guldalen i aaret 1345 har 

 tiltrukket sig mange forskeres, saavel historikeres som geologers 

 opmærksomhed, og især bidrog det store ler fald i Værdalen 1893 

 meget til, at ogsaa det gamle i Guldalen og stedet for samme 

 blev mere indgaaende drøftet. Den udførligste fremstilling og sam- 

 menfatning saavel af de historiske som geologiske og hydrogra- 

 fiske kjendsgjerninger angaaende dette lerfald, som i den anledning 

 fremkom, er vistnok Hellands og Steens afhandling^), hvortil derfor 

 uden videre kan henvises. Disse forskere sammenfattede resultatet af 

 sine undersøgelser i følgende : „Terrasserne omkring gaarden Haga 

 og pladsen Kvashylla gik ud og fyldte det trange dalføre neden- 

 for Støren indtil gaarden Hovin, en længde paa 4 til 5 km. Ler- 

 masserne naaede i snevringen i dalføret til betydelig høide op over 

 det gamle elveleie; elven, som ikke kunde komme frem, dæm- 

 medes op, saa at der blev en sjø paa 14 kilometers længde op_, 

 til Bunes, grændsegaard mod Singsaas i Støren. Derefter brast 

 dæmningen, og ler og vand flommede ud over den nedenfor lig- 

 gende ulykkelige bygd. Ved opdæmningen i Størensnevringen 

 naaede vandet høit op over gaardene, og mange folk druknede, 

 men endnu mere land ødelagdes, og flere folk omkom, da dæm- 

 ningen brast, og ler og vand voldsomt flommede udover. Ved 

 dette gjennembrud tog Gulelven sit nuværende leie gjennem Gul- 

 fossen, hvor den forøvrigt vistnok ogsaa har gaaet før i en meget 

 fjern fortid. Nedgjennem dalen gik lerfaldet ialt 39 km. ; det 

 standsede mellem gaardene Bleke og Meeggen i Melhus" (p. 2—3). 

 Disse forskere antager saa, at det var den saaledes opdæmmede 



1) Arch. for Mathm. og Naturvid. B. XVII, nr. 6. 



