No. 4] KVARTÆR-STUDIER I TROXDHJEMSFELTET. 71 



Ved Lerli stod en blaagraa til mere graa ler, tildels med et 

 noget grønliggult skjær i farvenuancen. Den var meget fin, altsaa 

 sterkt udslammet, med undtagelsesvis iblandet lidt ganske fin sand, 

 eller kanske rettere lidt fin støvsand. Overfladen dækkedes i ras 

 tor en stor del af en mere gulgraa ler, aldeles oversaaet af frodig 

 voksende Tussilago. Paa grund af udrasningen er den gulgraa ler 

 tildels oppresset, dertil forvitret og gjennemsat af tørkesprækker. 

 Der foretoges en særskilt udplukning og bestemmelse af fossilerne 

 i det fast anstaaende og det nedrasede ler, men det viste sig at 

 være de samme fire arter, i samrne varieteter, som forekom i begge 

 tilfælde, hvorfor udrasningen vistnok ikke har havt noget større 

 omfang, men væsentlig været af rent lokal art. Fossilerne fandtes 

 ogsaa indtil en to, tre meter under toppen, 86,7 m. o. h., af den 

 ryg, som her gaar ind mod dalsiden, hvorfor de rimeligvis er at 

 betragte som gaaende helt op. De fundne fire arter var: 



Portlandia arctica Gray forekom meget almindelig, tildels i 

 hele eksemplarer med sammenklappede skaller. Formen er den fra 

 Hagabakken (Kaldvella) kjendte, dog som regel noget liden. Ganske 

 smaa exsemplarer er næsten ovalt formede. Og selv hos disse har 

 man den dog særlig hos noget større eksemplarer karakteristiske 

 epidermisstruktur, og skalstruktur, snart mere ligeløbende, snart 

 mere anastomiserende. 



Portlandia lenticula Møll. var ogsaa meget almindelig, med 

 glat, glinsende, tildels regnbueskimrende epidermis. Ikke sjelden 

 forekom den i hele eksemplarer med sammenklappede skaller. 

 Formen er den normale, men som regel noget but Undertiden er 

 den dog ogsaa mere blank og naar en længde af 6,0 mm. l'il sine 

 tider har den en tilsyneladende noget fasciat udvikling med fire 

 zoner. Ganske smaa eksemplarer er nær ovale. 



Macoma calcaria Chemn. forekom i endel smaa brudstykker 

 af samme form og størrelse som ved Høieggen. 



Siphonodentalium vitreum M. Sars var ikke sjelden, dog ikke 

 stor, mest noget liden. Skallet var glat, glinsende og med den 

 karakteristiske, fine bøining ; undtagelsesvis findes en svagt udviklet, 

 fin longitudinalstribning. 



I det paa overfladen udplukkede materiale fandtes blandt de 



