100 P. A. ØYEN. [1909 



lermasse 99,4 m. o. h. Dette fossilførende ler havde en blaagraa 

 farve, var fint og noget sandblandet med enkelte smaa rullesten; 

 tildels var leret gulgraat og havde et lidt flammet udseende. Der 

 forekom ogsaa enkelte brungraa, oxyderede partier, og der fandtes 

 indesluttet enkelte smaa marleker. Tussilago vokste her frodig i 

 lerbakkerne. I leret fandtes her følgende fossiler: 



Pecten groenlandicus Sowb. forekom i en del brudstykker af 

 normal form, men ikke stor. 



Portlandia arctica Gray var talrig, især i brudstykker til- 

 hørende formen portlandica, af længde ca. 15 mm. Ganske smaa 

 eksemplarer havde en oval form og forekom ikke sjelden med 

 sammenklappede skaller. Saavel skaloverflade som epidermis viste 

 den karakteristiske struktur. 



Over det fossilførende ler kom ler af gulgraa farve. I omgi- 

 velserne saaes spor af en terrasse i nær samme niveau. Ellers er 

 her terrænet meget evorderet, ligesom ialfald mindre udglidninger 

 har spillet en vis rolle; man ser her afrundede lerkoUer og mere 

 skarpt formede rygge i terrasselandskabet. 



Endnu lavere, saaledes fra Kvam til Fandreim, bliver terrænet 

 ganske fladt. Det maalte fossilfindested ligger omtrent fire meter 

 høiere end Fandreimsletten og omkring seks meter lavere end kirke- 

 terrassen, der saaledes hæver sig omtrent ti meter over Fandreim- 

 terrassen, hvori elven har skaaret omtrent fire meter, regnet ved 

 forholdsvis lav vandstand. Langs elven ser man kun skrænter af 

 fin sand og grus, især øverst. Videre mod nord danner nu dal- 

 bunden en flad slette eller ør, hvor forandringer i elveløbet af 

 mere recent karakter har spillet en betydelig rolle i udformningen 

 af den nuværende overflade, saaledes som allerede rektangelkartet 

 giver et ganske godt billede af. Der saaes paa flere steder ned- 

 over mod ørkedalsøren mindre snit i denne dalbundfyldning, og 

 materialet viste sig at være typisk elvegrus. 



De ovenfor omtalte terrasser ved Gilhaug og Gillebækken sy- 

 nes rigtignok at sænke sig noget nedad, men bibeholder dog sin 

 stilling som skarpt markeret for sig i forhold til terrasseniveauet 

 ved Sunli og Kvamsbakken, som udgjør et distinkt lavere trin; 



