90 I- HAGEN. [1909 



K. Nordre Aurdal; Vestre Slidre; P'åberg; Vestre Gausdal; 

 østre Gausdal ; Øjer ; Ringebu ; Lom ; Dovre. 



H. Nes; Vang; Åmot; Lilleelvedalen; Kvikne. 



ST. Røros; Alen; Opdal; Rennebu; Støren; Selbu; Trond- 

 hjem. 



NT. Nedre Stjørdalen; Meraker; Frosten; Levanger; Vær- 

 dalen. 



No. Hatfjelddalen; Herø; Nesne: Mo; Bodin; Saltdalen; 

 Fauske; Sørfolden; Ankenes; Værø; Flakstad; Buksnes; Vågan; 

 Sortland; Dverberg. 



Tv. Trondenes ; Bardo; Milangen; Dy\-ø\ Berg; Lenviken ; 

 Tromsøsundet; Nordrejsen. 



F. Loppen ogøksfjord: Alten; Hammerfest; Måsø; Kistrand; 

 Karasjok ; Lebesb}' ; Tanen. 



Rhacomitrium canescens (Timm) Brid. 



Det er ikke usandsynlig, at Hans Strøm på et sted i sine 

 skrifter sigter til Rli. canescens: men med sikkerhet kan hoved- 

 arten ikke ses at være opgit for Norge før i Sommerfelts Suppl. 

 Fl. lapp. (1826); var. ericoides er derimot allerede i Wahlenbergs 

 Fl. lapp. (1812) anført som norsk. 



Hovedarten vokser mest på fugtig sand, især på sandete elve- 

 og bækkebredder ; den er en av de første arter, som optrær, 

 hvor elvene lægger op ører. På sådanne steder træffes den dels 

 1 den tj^piske form, dels med meget korte hårspidser ' eller helt 

 uten sådanne. Var. ericoides derimot viser sig xerofil allerede i 

 sit ydre; de tætte korte sidegrener tyder på, at den tilhører tørre 

 steder. Den er i virkeligheten en av de første moser, som slår sig 

 ned på blottet mager jord, og spiller således en vis rolle som for- 

 løper for andre, mindre nøjsomme vekster; den forekommer på spar- 

 somt jorddækte berg, på tørre moer, i vejkanter og indfinder sig 

 ofte meget snart i kanterne av grustak. Artens horisontale utbre- 

 delsesområde omfatter hele landet, idet den uten at gjøre forskjel 

 på østland og Vestland er jevnt utbredd indtil Hammerfest; den 

 findes også på Spitsbergen. Dens vertikale utbredelse er likeså 

 uindskrænket; om den måske ikke er så hyppig i højfjeldet, så 

 kan den dog forekomme så højt oppe, som der sandsynligvis over- 

 hodet kan trives moser; man har den således fra toppen av Dyr- 

 haugtinden i Sogn, 2000 m. over havet. Den synes heller ikke 



