4 K. RYGH. [1909 



at der oprindelig har været flere, hvis linjer det dog ikke nu er 

 muligt at følge. 



Ristningerne falder baade efter sin beskaffenhed og sin plads 



^^ i to afdelinger, en nedre 



^ og en øvre. 



^ Den nedre danner et 



^^^^^^^^ belte tvert over den 



I største del af den omtr. 



■ 7 m. brede bergvæg. 



m Dette belte er i den 



^^^^^ m østre del, til høire, gan- 



^^^^^^^^^I^BW ske smalt med en enkelt 



række af d\'refigurer, 

 ikke meget høit overjor- 

 den, men udvider sig 

 vestover til en bredde af 

 m I .i henimod 2 m. Furerne, 



^Jm^^^^^^-.^^^^^^ M " hvormed figurerne er 



^ " tegnede, er brede, ind- 



■ '^ til 1,5 cm., men grunde. 



I Bundfladerne i dem er 



1^^^^— - ' nu ligesom prikhuggede, 

 ^^^^^^ men dette er ogsaa til- 



^L fælde med fladerne om- 



^^^^ kring figurerne og er 



sandsynligst kun en 



T følge af forvitringen. De 



kan godt oprindelig have 

 været glatte. Jfr. hvad 

 jeg i beskrivelsen af 

 helleristningen paa Tro 

 iTjøtta(VSS. 1908 nr. 

 10 s. 30 ff.) har anført, 

 at furerne i denne, da den afdækkedes for ca. 40 aar siden, havde 

 en jevn bund og skarpe kanter, medens bunden nu er smaahullet og 

 kanterne afslidte. Ogsaa her er kanterne nu lidet skarpe. De papir- 



