No. 9] BESKRIVELSE AV BUSETBOPLADSEN. 15 



Paa den anden side vil den kontinentale indflytelse gjøre sig 

 sterkere gjeldende efterhvert som vandstanden synker. Jeg vil 

 anbefale til almindelig prøvelse følgende hypotetiske lov : Ved den 

 norske kyst har der efter istiden til en konstant strandlinje svaret 

 konstante aarsmedier i temperatur, medens en stigning av vand- 

 standen har medført en økning av aarstemperaturen, og en sænk- 

 ning en tilsvarende temperaturdepression. 



Det er min tro, at sjøens niveau forandringer ogsaa vil strække 

 til for at forklare en saadan ting som f. eks. trægrensens sving- 

 ninger. 



Første gang østersen omtales i skrift i vort land er i Magnus 

 LagabøTERS bylov (vedtat 22. januar 1276), hvor der bl. a. staar^): 

 „Fersk laks saavelsom anden fersk fisk og østers skal frit for 

 handles fra baaterne eller bryggerne, men ikke føres tilsalgs i 

 handelsboder." Østersen har utvilsomt for den tids nordmænd 

 været en yndet mat, Vi vet, at for bjerkebeinerne var det mangen- 

 gang smaat om føde, men det fremgaar bl. a. av SvERRES tale i 

 Bergen, og av andre ting, at da de fik fast fotfæste i landet, lærte 

 de hurtig at sætte pris paa materielle goder. ^) Av de utgravninger, 

 som R. Ziegler foretok i 1872 og 73 paa kong Sverres borg 

 Sion eller Sverresborg ved Trondhjem, fremgik ogsaa med tydelighet, 

 at bjerkebeinerne ikke har litt nogen mangel paa mat under op- 

 holdet paa borgen.^) Der fandtes nemlig overalt i jorden og i 

 grusdyngerne en mengde østersskaller, samt masser av dyreben 

 (fisk, ku, svin, hest).*) 



Det kan her være naturlig at spørre, hvorfra fik bjerkebeinerne 

 alle disse østers. Hertil kan svares, at tilførselen utvilsomt fandt 

 sted fra skjergaarden utenfor Trondhjemsfjorden, muligens fra 



') Laxa nyja ok svå adra nijja ftska ok ostrur, pal skal kaiipa d bdtum 

 eda d hryggjum. ef icill, en eigi ftytja i huSir til manys. Norges gamle 

 love, II s. 263. 



2) SVERRES saga, kap. 104. 



■Vi Den var opført av Kong SVERRE vinteren 1181 — 82 og omtales ikke efter 

 mitten av det 13. aarh, 



<) Aarsb. 1873, s. 26, s. 31. 



