22 o. NORDGAARI) OG K. RYGH. [1909 



Der er heldigvis ogsaa et andet holdepunkt for bedømmelsen 

 av bopladsens alder. 



K. RVGH har ved Todnes i Sparbuen paavist broncealders 

 røser ned til en høide av ca. 20 m. o. h. og uttaler herom (1. c, 

 s. 28)^): „Naar saaledes høiden av basis for enkelte røser er 

 maalt til omtr. 20 m.. kan det sikkert sluttes, at sjøens niveau 

 ogsaa i den ældre del av broncealderen, altsaa for adskillig mere 

 end 2000 aar siden, har ligget ikke saa faa meter under denne 

 høide. Efter forholdet mellem røserne ved Todnes paa den ene 

 side og røserne paa Limbuhaugen og i Holanmarken paa den 

 anden side skulde det endog forekomme mig sandsynlig, at lav- 

 ningen mellem de to afsnit, hvis største høide nu er 12,5 m. over 

 havet, ikke har været overflydt av sjøen paa den tid, da røserne 

 opkastedes." Da man kjender mindesmerker fra et tidlig avsnit 

 av den ældre jernalder kun nogen faa meter tra den nuværende 

 strandlinje, maa en vandstand paa ca. 14 m. idetmindste føre saa 

 langt bakover som til broncealderen. Busetbopladsen kan saaledes 

 ikke datere sig fra nogen yngre tid end broncealderen, og hvis 

 K. Rygh har ret i, at sænkningen (12,5 m. o. h.) mellem de for- 

 skjellige grupper av broncealdersrøser i Sparbuen ikke var over- 

 flydt allerede i en tidlig del av broncealderen, er det sandsynlig, 

 at 14 m. betegner et stenalders niveau. En anden sak er det 

 selvfølgelig, om Busetbeboelsen i ca. 60 meters høide falder sam- 

 tidig med en strandlinjehøide av ca. 14 m. Egentlig skulde man 

 jo anta, at skjelspisere ikke vilde vælge sin bolig saapas langt fra 

 stranden. Det eneste, man imidlertid med nogenlunde sikkerhet 

 kan si, er, at Busetbeboelsen ialfald ikke kan være yngre end den 

 tid, da strandlinjen laa ca. 14 m. høiere end nu. Men allerede 

 derved ledes man opover mot stenalderen. 



Var de gamle Frostinger temmelig tidlig nødt til at slutte med 

 at spise østers, fordi denne trak sig ut av fjorden, saa har der 

 dog hele tiden været rikelig med Litiorina, Patella og Cardium, 

 men ogsaa disse har forlængst ophørt at være matskjel. Hvad 

 kan grunden være til det? 



1) En gravplads Ira broncealderen. \). kgl. n. vid. selsk. skr. 1906, nr. 1. 



