Nr. 2] OLDSAGSAMLINGENS TILVÆKST I 1913 29 



største, 8 X -^ ^'"^-i "i^^l ^^^ t^^^ '^f mundingsranden, hvor det 

 har et fordyhet baand uden fortykning af randen. Et andet 

 stykke har en fortykning af randen og længere nede en ophøiet 

 vnlst. — c. 80 smaa stkr. af kar af brændt ler, som dog ikke 

 kan være af mere end omtr. 10 forskjellige kar. 4 stkr. hører 

 til et stort kar, som ganske har lignet el bedre bevaret fra Valses- 

 hnlen i Bremsnes (nr. 9562, se fhj. VSS. 1910 nr. 11 og 1911 

 nr. 5 s. o f.) af en med større kvartsstykker blandet masse, 

 brnnbrændt ndvendig, mørkgraa i det indre, ujevn afglatning 

 ndvendig, 1 — 1,.^ cm. lykke vægge; det synes at have bavl en 

 temmelig flad bnnd. Af ornamenterne paa de andre kan nævnes 

 negleindtryk nnder randen, parallele furer og rader af prikker. 

 Nogle sammenhørende stykker viser 4 parallele furer langs bu- 

 gens videste kant og over og nnder dem trekanter fyldte med 

 striber i vekslende retning. Et stk. har i det ene hjørne levning 

 af et nelverk af krydsende striber. Ingen af karrene kan sik- 

 kert ansees for at have været spandformede; del i Nummedals 

 afhdl. som fig. 23 a afbildede stykke er urigtig stillet, idet furen 

 og raderne af prikker i virkeligheden er horizontale; det har 

 været et sterkt buget kar. — 7 klumper af pimpsten, den ene 

 med sterke merker af at have været brugt til glatning af småle 

 redskaber tnaale eller prenerl — Brudstk. af en flad slibesten 

 af sandsten, konkavt slidt paa den ene side. 



Alt dette er fundet i en hule, Sauehelleren, paa Bjørne- 

 rem paa øen Mien i Akerø, liggende nærved den ovenfor om- 

 talte Lilleheller, ved en af overlærer A. Xummedal i 1912 fore- 

 tagen gjennemgravning af omtr. en trediedel af bunden i hulen. 

 Fundet indkom først til museet vaaren 191o. Om arbeidet og 

 fundsagernes fordeling m. m. henvises til hr. Nummedals ud- 

 førhge beskrivelse i en særskilt afhandling, Thj. VSS. 1912 nr. 

 12. I nogle henseender maa jeg dog erklære mig uenig i hr. 

 Nummedals opfatning af fundet, ikke mindst i hans kronologiske 

 bestemmelser. Han linder, at lerkarskaarene i former og orna- 

 menter ligner kar fra folkevandringstiden, og at det samme er 

 tilfælde med skaarene af kar af grøtsten (klebersten), og slutter 

 deraf at dette er levninger fra det 5te aarh. e. Kr. Da han nu 

 hæ'vder, at disse stykker ikke laa i noget særskilt øvre lag, og 

 at grunden ikke var omrørt tidligere, opfatter han fundet som 

 et overgangsfund mellem stenalder og folkevandringstidens jern- 

 alder og som i sin helhed levning af en beboelse af hulen i det 

 5te aarh. Dette anser jeg for ganske utænkeligt. Et saadant hul 

 paa over 2000 aar i den kulturhistoriske udvikling lader sig ikke 

 antage for Romsdalens vedkommende. Fra broncealderen har 

 vi efter norske forhold noksaa rige levninger herfra. Fra Otter- 

 øen, som ligger tæt ved Mien, har vi o fund af økser fra den 



