Ifjorvaar lik jeg fra hr. gaardbruger Einar Hermstad i 

 Hegre meddelelse om, at der var fundet en ny helleristning paa 

 Bjørngaard (eier Mads Dalsaune) i Hegre, Øvre Stjørdalen, 

 omtr. halvanden kilometer ovenfor den før bekjendte ristning 

 paa Hegre gaard, som er beskrevet i min afhandling »Hellerist- 

 ninger i det nordenfjeldske Norge« i Thj. VSS. 1908 nr. 10. 

 Udover sommeren gjorde jeg et par ture op til stedet for at 

 undersøge ristningerne og tog da kalkeringer af det meste af 

 figurerne og nogle fotografier. 



Terrainforholdene er ved denne helleristning noget ualmin- 

 delige. Fra den vide slette ved elven, hvor gaardene Bjørngaard 

 med flere gaarder (Bjugan, Aavelsgaard) ligger, gaar der paa nord- 

 siden af dalen op bratte og høie lerbakker, som øverst gaar 

 over i berggrund, dækket med lyngtorv og skog. Her findes ret 

 op for gaarden i en høide af antagelig mindst 100 m. o. h. den 

 nyfundne gruppe af ristninger. Det er jo noget paafaldende at 

 finde dem i en saa stor høide over den nuværende dalbund. 

 At dette sted er blevet valgt, kunde jo have sin nærmeste grund 

 i at berget først i denne høide traadte frem i dagen. Men dertil 

 kommer, at dalens form udentvil har undergaaet store foran- 

 dringer siden den tid, da ristningerne blev til. Der er al grund 

 til at tro, at der engang er foregaaet store lerskred i dette strøg, 

 og at derved den indbøining af nordre dalside, som nu er saa 

 fremtrædende, og som vel har givet navn til gaarden Bjugan, 

 er opstaaet. Tidligere kan der da her have været en høiere lig- 

 gende slette. 



Ristningerne falder i to partier, det ene ovenfor det andet, 

 skilt ad ved et mellemrum, og hertil kommer endnu en liden 

 gruppe, som siden blev afdækket lidt ovenfor det øverste. Den 

 største del af ristningerne paa den nederste helle er gjengivet 

 her som fig. 1 og en mindre del til høire i fig. 2, begge efter 

 fotografi. Med hensyn til disse billeder maa bemerkes, at jeg 

 ved mine besøg paa stedet maatte indskrænke mig til kalkerin- 

 ger og til at tage maal, da den ringe afstand, som den tæt ind 

 paa staaende skog giver adgang til, ikke tillod at tage noget 



