2] 



C. Dessa växters fördoliiiiig i grupper. 



Huru dessa växt-iu'tei', som äro i arkipelagen eller pa dess särskilta öar antino\n rent 

 inhemska, eller med andra länder gemensannna, fördelas inom de vigtigare växttainiljerna , 

 skall jag nu söka i korthet närmare framställa. 



De familjer, livilka genom sitt art-antal visa sig såsom de i Galapagos-öarnes floi-fi 

 mest framstående, äro följande. 



Compositne utgöra här 40 arter, således något mera än g af hela den phanerogama 

 vegetationen, d. ä. ungefär samma proportion, som man finner i jordens flesta länder med 

 undantag kanske af vissa öar, såsom St. Helena, der deras antal är mycket' öfvervägande , 

 nemligen F, eller Sällskaps-öarne, der de tvärtom äro mycket imderlägsna, nemligen blott ik. 

 Redan I. D. Hooker har anmärkt, att det näppeligen finnes något land, der Composita^ 

 äro så afvikande från de i närliggande länder förekonniiande, som på Galapagos-öarne. 

 Af de 22 slägten, som här finnas, äro icke mindre än 5 alldeles egendomliga, och af de 

 40 arterna gäller detsamma om trefjerdedelar, eller 2\). Af de återstående 11 arterna äi-o 

 8 hemma i Nord-Amerika (Galifornien, ^lexico, Antillerna), tvenne tillhöra S}'d-Amerikas näs 

 eller högländer, och blott en är mera egen för gamla verlden. Dels härigenom och dels 

 deraf, att arterna af Lorentea, Scalesia och yi/acrö?a, jemte dem &£ Chrysanthellum, Erigeron, 

 Lecocarpus , Encelia och Jcegeria äro de mest utmärkande, synas de här varande Compo- 

 sita3 högligen erinra om den typ, hvilken förekommer i Nord-Amerika, samt några likna 

 ett j^ar arter från Columbien och Chili. 15 af dessa arter äro buskartade, somliga nående 

 en höjd af 8 — 10 alnar och nästan lika stor vidd, Hknande smärre träd, 14 äro der- 

 emot att anse som halfbuskar, och återstoden som verkliga örter. JMen icke mindre egen- 

 domlig är arternas fördelning pä de särskilta öarne. Charles-ön, som eger 20 arter, liar 

 6 sig uteslutande tillhöriga och endast 14 med .andra gemensamma; Chatham-ön har blott 

 11 arter, hvaraf 2 egendomliga; Indefatigable 4, men 3 egendomliga; Albemarle 8, alla 

 rena Galapagos-vä-xter, och James-ön 6 arter, hvaraf 4 egna. 



Papilionaceffi och Mimos eai äro de till art-antalet dernäst rikaste, bestående 

 nemligen af 30 arter, således fullt to af phanerogainerna. Dä dessa växter, som bekant 

 är, hafva särdeles väl bevarade, nästan alltid hvitelösa frön, så kunna de hithörande ar- 

 terna lätt föras till långt afliigsna liinder och äga således i allmänhet en synnerligen vid- 

 sträckt geografisk utbredning. Vi finna derföre här inga egendomliga genera, och af de 

 30 arterna tillhöra lilott 7 särskilt dessa öar. Af de öfriga förekomma 12 tillika i Syd- 

 Amerika, 4 i Nord-Amerika och Vcstindien, 5 äro spridda öfver nästan alla tropiska län- 

 der och 2 tillkomma från Oceaniens öar. Afven på de särskilta öarne finner man denna 

 geraensamhet af arter öfvervägande. Charles-ön har 13 Leguminoste, deraf 10 gemen- 

 samma med de närliggande; Chatham 17 samt 15 gemensannna; pä Indefatigable är 1 

 funnen, pä Albemarle 6 och pä James 6. 



G r amin e £6 mnefatta 32 arter, d. v. s. mera än h af den phanerogama vegetationen, 

 således ett medeltal mellan förhällandet pä de tropiska kontinenterna, der gräsen antagas 

 utgöra VI, och pä Oceaniens flesta öar, der de uppgå till i af hela floran. Af dessa 32 är 

 nästan hälften, eller 15 arter, för ögruppen helt egendomlig. Häril:)land äro tvenne släg- 

 ten, af hvilka det ena (Amphochcrta) närmar sig Setaria och Pennisetum och det andra 



