27 



antaga, att de nakna lavaklipporna pä Galapagos-öarne haft förmåga att sjulfva nr sitt 

 inre sköte framalstra de växter, hvilka vi nu se der sä suiäningom uppträda efter livarandra. 



Vill man således hafva en föreställning om hvilka växter ännu i dag först uppkomma 

 pä en jord sä danad som dessa öai's, sä är det till de nästan nakna, torra trakterna deraf 

 man skall vända sig; ty de högre, af moln befuktade nejderna, kunna vi af mänga skäl 

 anse säsom de äldsta, der vegetationens inflytande genom århundraden visat sig verksam, 

 der vi finna flertalet af de växter, Inilka mer och mer aflägsnat sig frun den ursprung- 

 liga typen samt utgöra för vär uppfattning mera egendomliga arter, och efter denna växt- 

 rikedom kimna vi ock liedöma de särskilta öarnes relativa älder. Vi annuirka dä främst 

 saknaden af ormbunkar, hvilka ej förekomma förr än i de högre, skuggrikare, fuktigare 

 regionerna, och i alla hänseenden äro att numera anse säsom hysteroph)ter pä en redan 

 förgängen växtlighet; vi se dernäst, att de växter, som här framträda, i allmänhet höra 

 till de ofullkomligare säsom Graminece, Cyperacece , Eupliorhiacece , Amarantacece. Vi finna 

 ock, att det natTU-ligtvis är der som de första nykomlingarne bosätta sig och h'\'arifrån 

 de sedan, en gäng likasom henmiavande med sina nya omgifningar, stiga allt högre uppåt 

 mot vulkanspetsarne och molnen. 



Man skulle dessutom med Hooker och flera i detta hänseende kunna erinra om ve- 

 getationens beskaffenhet på andra i geologiskt hänseende med Galapagerna öfverensstäm- 

 mande öar. En sädan är t. ex. Ascension, belägen nära nog pä samma sydliga latitud 

 och af alldeles samma afskräckande sterila, torra yttre iitseende och beskaffenhet. Der 

 bestar hela den dikotjledona vegetationen nästan endast af en Riibiacé och en nedliggande 

 Euphorhia, till det yttre snarlik dem frän Galapagos-öarne, och Ävistida Adscensionis , ett 

 der rätt ymnigt gräs, päminner högeligen om de af oss här beskrifne 5 nya arterna af 

 samma slägte. En sädan är vidare S:t Helena, en likaledes ur hafvets sköte uppkastad 

 lavaklippa, der man nu ser de stelnade eldströmmarne slingra sig frän kratern utät de 

 stupande kusterna. Den enda vegetation, hvilken från sin s. k. ursprunglighetstid der ämiu 

 mägtat bibehålla sig, och hvilken man ej återfinner förr än man hunnit de högsta spet- 

 sarne af Dianas peak i öns centrum, karakteriseras också hufvudsakligen af trädartade 

 Syngenesister, liksom vi nu finna förhållandet vara pä Galapagerna. Och slutligen skall 

 Juan Fernandes-ön vid Chilenska kusten ytterligare förete samma vegetativa egenskaper. 

 Hos alla dessa öar se vi en vegetation, som äfven i sina egendomliga former visar mycken 

 öfverensstämmelse med de närlio-o-ande kontinenterna. 



Men vi äga i min tanke ett mera bindande bevis för den äsigt, att de växter, hvilka 

 vi nu för tiden kunna anse såsom för Galapagos-öarne egendomliga, möjligen äro hit in- 

 förda och under tidernas lopp likasom afvikit från sin ursprunglighet, samt blifvit hvad 

 vi nu se dem vara. Och detta bevis ligger i den förvandtskap dessa arter äga till andra, 

 som ^'i känna från närbeslägtade trakter. I detta hänseende kan man indela ö-florans 

 ■växter i trenne slag: 



a) Sådane, hvilka ännu förblifvit så pass ursprungliga, att de i det allmännaste synas 

 öfverensstämma med sina Amerikanska släatiusfar eller stamföräldrar, men dock förete 

 vissa afvikelser derifrän, ehuru ej sä utpräglade, att man deraf kan uppfatta rätt skiljande 

 karakterer, tillräckliga att anse dem för egna arter. Hit höra bland mänga andra: 



