I. VEriETATIONENS TTSEENDE. 



Ja o- skall här söka Icimia en skildring af vegetationens fj.sionomi i de särskilta öarnes 

 olika reoioner, dervid onuiämnaiide endast de för livarje af dessa öar eller trakter mera 

 kiu-ikteristiska viVxter, livilka jag sjelf derstädes iakttagit och om hvilkas växtplats jag 

 kan leiima säkra upplysningar. 



a. Cliatliaiu-öii. 



I högre grad än vid någon af de öfriga öarne sjnes man pä denna kunna skilja 

 mellan tvenne särdeles olika delar, hvilka väl kunna kallas den nakna och de7i skogheUädda. 

 \)v\\ förra utgöres af den nordliga, den sednai-e af den sydligare hälften. Pä den förra 

 märker man iinnu i dag blott la spär till MVxtlighet. Der uppresa sig pä några hundrade 

 fanmars afstäud frän hAarandra (och ofta ännu närmare) kägellika spetsar, smä vulkaner, 

 ur livilkas djupa kraterer kanske för icke så länge sedan de fl}tande massor utspytts, 

 som nu mellan dessa haltinst(")rtade eldgap utbreda sig till enformigt dystra fält. An visa 

 dessa massor sig såsom alldeles flata hällar af stelnadt eldskuni, den ena ofvan den andra, 

 och sä bräckliga, att man endast med största fara vandrar derofvan, fruktande att vid 

 livarje steg br}ta igenom de tunna Harnytorna och nedstörta i de dem underliggande 

 ofantliga tomrum, som bildat sio- liksom bubblor i den kokande lavamassan. An åter 

 har efter deras utflöde ur kratern troligen en sednare skakning och upplyftning af grun- 

 den här och der uppristat de horizontala stenmassorna, och dessa ligga nu, såsom brustna 

 kolossala block, utefter vida sti-äckor, liksom ispjramiderna vid kanten af glaciererna, i 

 sin \\\(\i\ förstöring ohyggliga att åskåda, svåra att betrilda och omöjliga att öfvervandra. 

 Och fastän hit ej ännu förts mänga nuillkorn, som kunnat gifva fäste och näring åt en 

 gryende växtligiiet, kan man dock säga, att Opuntierna här frodas, stora feta armstaklika 

 buskar af llere alnars höjd, med väldiga taggbeklädda grenar och vackra rödglänsande frukter. 

 Endast nere vid den )ttersta stranden (det är om vestkusten jag här talar) hnner 

 nuui några fa s]^)är af andra, smärre l)Uskar och liigre örter. Här bildar Varronia flava 

 glesa snar, bland livilka en siankig form af Cyperm divsiti/loriis och Mentzelia aspera ]Q\nti.' 

 Euphorbiu; iinna sparsamma \ äxtplatser. — Det är i allmiinhet dessa trakter som man bör 

 se, för att tycka sig liaf\ii fått ett begrepp om huru (ralai)agerna sägo ut, imian ännu 

 eii planta kumiat fästa sig ofvan den mörka, taggiga, härda, lavagrunden. 



Närmast härintill breder sig ett flaekland l;ings stranden, livilket liksom bildar öfver- 

 gängen till den mera frodiga och rika syddelen. Här bestar grunden ock nästan uteslu- 

 tande af stora kantiga och skarpa lavalilock, med alldeles nakna spetsar; men i fördjup- 

 ningai-ne dem emellan, — ofta i sjelfva verket intet annat, än mycket tydliga ehuru all- 

 deles icke upphöjda krsiterer, Inaraf jag ofta räknat ett dussin pa ett afstand af 2U famnar 

 frän hvarandra — hafva några jordpartiklar hunnit afsätta sig, och efter förmultningeii 

 af de först ankommande växterna hafva nysi kolonister hit anländt, hvilka slutligen börjat 

 likasom bilda smä samlingar af buskar och örter. Af de förra är det egentligen Lantana 



ö 



