84 



men, fik jeg et Hjul anbragt der, og Storkene tog mod Indby- 

 delsen. De smukke Fugle er os til stor Glæde, og vi omgaas 

 dem meget varsomt for at gøre dem trygge ved Stedet. Man kan 

 derfor tænke sig mine Følelser, da jeg ser vor uopdragne Mus- 

 vaage stile lige mod Storkereden og slaa sig ned der, som om 

 alle Storkehjul var gjort for den. Dens Ankomst virkede en 

 Smule forbløffende paa Storken; jeg hørte den give den skælmske 

 Lyd fra sig, som kan minde om de unge Skader i Kirsebær- 

 træerne eller Skovskaden paa en varm Sommerdag. Saa be- 

 gyndte der en Flyven i Ring om Poplerne. Begge Storkene og 

 Musvaagen slog Cirkler højt oppe i den klare Luft og over dem 

 den skræmte Dueflok som Blink i Luften. Det var el smukt 

 Syn og vistnok temmelig uforstaaeligt for uindviede. I Glideflugt 

 styrede nu Musvaagen ned mod det Sted, hvor vi stod, og da 

 jeg ikke ønskede mit gode Forhold til Storkene ødelagt ved at 

 røbe mit fortrolige Forhold til Musvaagen ^ der efter Sædvane 

 vilde have anbragt sig paa mit Hoved — maatte jeg ty inden 

 Døre. 



Dens Fremskridt i Retning af selv at skaffe sig Føden var 

 ikke store — dens fornemste Jagtudbytte var foreløbig en grøn 

 Græshoppe og Ørentviste, som den nærmede sig i pudsige Hop 

 og derefter tankefuldt parterede i meget smaa Stykker. Den 

 manglede Forældre til at lære den Jagten, dens Instinkt syntes 

 ikke saa stærkt udviklet som f. Eks. Kattens, der allerede som 

 ganske lille — selv fjærnet fra sin Mor og demoraliseret ved 

 Menneske -Omgang — forslaar sit Kald og kaster sig over Mu- 

 sen. Jeg tror, den havde nogen Forstaaelse af, at Fisken kom 

 fra Aaen — den havde set mig tømme Rusen og straks faact 

 Fisken i Kloen; men hvor fik jeg Kødet fra? Den fulgte mig i 

 min daglige Gærning uden at forstaa det, sad paa mit Staffeli, 

 mens jeg malede, var med mig i Urtehaven — siddende paa 

 mit Hoved — mens jeg bandt Tomater op eller pillede Bønner. 

 Den blev slemt hundset af de andre Fugle; navnlig Tornskaden 

 var utrættelig i at flyve over den og slaa ned i Nakken paa 

 den. I den Henseende gjorde det ingen Forskel, om den sad 

 paa mig eller paa en Gærdestolpe — Musvaagen tog det fromt 

 og spekulerede videre paa, hvor Kødet kom fra — den saa mig 

 trække Radiser op og opdagede, at det kunde den ogsaa; med 

 Farven lod det til at være i Oiden, men Smagen var der ikke 

 noget ved. Skalotter lod sig ogsaa trække op, og en Dag, den 



