163 



den gamle Hansolsorls ; paa Prosa lyder det maaske noget tamt, 

 i Poesi kan det udtrykkes saa skønt, som naar Shakespeare i 

 Skærsommernatsdrømmen kalder den: 



»The Ousel-cock so black of hue 

 With oraiige-tawny bill«. 



eller Ludvig Holstein noksaa malende tiltaler den: 



»Dit Næb blev som det blanke Guld 

 og sort som Sod din Skjorte«. 



Saavidt jeg kan skønne, er den for en væsentlig Del Stand- 

 fugl; maaske trækker nogle bort om Vintren, men der bliver i 

 hvert Tilfælde et anseeligt Tal tilbage. 



Solsortens Sang hører til de første Tegn, der varsler For- 

 aarets Komme; man kan sige, at er vi komne ind i Februar, 

 synger den, naar den første klare, milde Dag oprinder. Men 

 Sangen er ingenlunde fuldt færdig straks. Fuglen maa øve sig 

 paa den, og er man heldig, kan man overraske en Solsort, der 

 sidder og kvidrer ganske svagt og kun hørlig i umiddelbar 

 Nærhed. Der kan godt gaa 14 Dage eller mere, fra den be- 

 gynder at synge, til Sangen er fuldt færdig. 



1909. 21 Februar, sang. 



1910. 18 — begyndte at synge. 



— 11 Marts, Sangen fuldt udviklet. 



1911. 26 Februar, sang første Gang. 



— 3 Marts, enkelte har næsten deres fulde Sang. 



1912. 29 Februar, i første Halvdel af Februar kunde man 



jævnlig høre den kvidre ganske svagt, naar 

 man var nær ved den, men nogen virkelig 

 Sang blev det ikke til; først i Dag sang den 

 med fuld Tone. 



1913. 5 Marts, første Foraarsdag, Solsort sang. 



1914. 9 Februar, stille, mildt Vejr, Solsort sang. 



1915. 9 Marts, Landskabet fuldstændig vinterligt, men klart 



Solskin. Solsorten lader første Gang sin 

 Røst høre. 



— 13 — synger overalt. 



1916. 14 — sang svagt i Haven første Gang i Aar. 



1917. 27 Februar, stadig Frost, sang første Gang. 



