199 



tage til Takke med Yngleplads, bygger overalt i Skoven, hvor 

 der er en Smule Undervækst, lige godt paa Jorden eller i unge 

 Træer, hvad enten det er Løvtræer eller Naaletræer, paa Marken, 

 hvor der fmdes lidt Krat eller Plantning, og i de mange levende 

 Hegn, som begrænser Vejene. — Standfugl er Gulspurven vist 

 helt, men noget uregelmæssig kan den være i sin Optræden^ 

 som det vil fremgaa af det følgende. 



Paa mit tidligere lagttagelsesomraade. Haslevegnen, regnede 

 jeg altid Gulspurven som en af Februarsangerne; var der en 

 rigtig smuk Dag efter Midten af Februar, kunde man høre den, 

 undertiden før; jeg var derfor forbavset over, at den herovre, 

 hvor ellers alt er tidligere paa Færde, er senere med sin Sang. 

 Sidst i Februar farves Hannernes Hoved pragtfuldt gult, og saa 

 kan man begynde at lytte efter Sangen, men ofte høres den 

 ikke før i Marts. 



1910. 2 Marts, klart Solskin, stille. Temperatur op til 5*^^ 



Gulspurv sang. 



1911. 3 — stille, klart Vejr, let Frost. Hørtes første 



Gang synge paa flere Steder i Skoven og 

 Parken; det er mærkeligt, saa sent de altid 

 begynder at synge her, men der kan ikke 

 være nogen Fejltagelse mulig, da her er saa 

 mange af dem. 



1912. 29 Februar, klart Solskin, Gulspurv sang. 



— 3 Marts, nogen Regn, +5^, synger nu overalt. 



1913. 24 Februar, sang første Gang. 



— 28 — høres stadig. 



1914. 10 — stille, let diset, nærmest som en Aprildag,. 



sang for første Gang iaar. 



1915. 14 Marts, hørtes første Gang. 



1916. 12 Februar, klart Solskin, let Frost; sang svagt. 



Gulspurven hører ikke til Sangens store Mestre, men der er 

 noget jævnt og tiltalende i dens Sang, som gør, at man gærne 

 hører den; og lytter man lidt nøjere efter, kan der nok være et 

 og andet at lægge Mærke til. Sangens Bygning er saa simpel 

 som vel tænkeligt, en 7 — 8 korte Toner af ens Højde, efterfulgte 

 af en lang Tone af anden Højde. Jeg mindes, at der en Gang 

 paa en af ornithologisk Forenings Udflugter blev en Diskussion 

 om, hvorvidt Gulspurvens Slutningstone gik op eller ned, var 



