30 



faktisk blott var opbygget ved mere eller mindre luftigre hypotheser, 

 kan den nu grunnlegges på sikre kjensgjerninger. Derfor drives 

 nu også ringmerkning som et permanent ledd hovedsakelig i trekk- 

 fuglforskningen ved de fleste ornitliologiske institusjoner i Europa 

 og Amerika, og det første hundretusen merkede „ringfugler" er 

 forlengst i virksomhet. Trekk-resultater foreligger således fortiden 

 for omkring 130 forskjellige arter. 



Om ringmerkning av fugler foreligger ellers flere beretninger 

 allerede fra forrige århundredes begynnelse ; således skal en hol- 

 lansk baron, van der Heiden Baak, i en årrekke ha drevet med 

 å innfange overvintrende villender og villgjess, som blev merket 

 med messinghalsbånd og atter sluppet fri. En av disse „ringfug- 

 ler" — en tundragås (Anser albifrons) — blev således flere år 

 senere (i 1835) skutt ved Danzig. Og i „Tidsskrift for Jågare 

 och Naturforskare" beretter P. A. Edgren om et par talgokser 

 (Parus major) J $, som en vår sist i 1820-årene blev merket med 

 en silketråd rundt halsen og derpå utsluppet fra den svenske 

 herregård Skofde, hvor de hadde været i fangenskap vinteren 

 over. Ifølge samme forfatter vendte dette par, både $ og 9, 

 utpå forvinteren i november tilbake igjen til herregården, for atter 

 å bli utsluppet hcifra neste vår. Også den påfølgende høst 

 returnerte den ene av fuglene (hunnen), mens hannen derimot nu 

 uteblev. 



Omkring 1860-årene drev blandt andre også den finske orni- 

 tholog A. Nordmand med merkning av fugl, uten dog at noget 

 nærmere foreligger om hans „metoder" eller resultater enn en beret- 

 ning om at fangne dompapper „mårkerades och slåptes våren 1864 

 ved Helsingfors." Et par år senere — i 1866 — skal også fransk- 

 mannen Millet ha arbeidet for trekkforskning ved hjelp av merk- 

 ninger, idet han foreslog å avmerke visse fuglearter med farvede 

 tråder. Og i løpet av året 1890 utbedret lord William Percy, hertug 

 av Northumberland, denne idé yderligere, idet han dette og føl- 

 gende år lot avmerke og utslippe fra Alnvick Castle et større antall 

 rugder, forsynet med benringer, hvorpå var innrisset bokstaziet N 

 samt et årstall. 



Praktisk betydning for trekkfugl-undersøkelsene fik dog ring- 

 merkningen først i 1899, da adjunkt H. C. Mortensen i Viborg, 

 Danmark, satte den i system. Han innførte aluminiums-ringer, 

 hvorpå merknings-stasjonens fulle adresse tillikemed et løpenummer 

 og et kontrolbokstav var innstemplet. Og dette var just hvad der 



