48 



sitter de, og det fins Intet annet å ta på den årstid enn fisk, ørret, 

 for paddernes tid er da forbi, og selv om de var, holder de ikke 

 til i strieste bekken. 



Det er kun glædelig- å se at faunaen forøkes, men man kan 

 heller ikke se bort fra, at når en enkelt fugl eller et enkelt dyr 

 begynner å bli så tallrik, at det dominerer over alle de andre, da 

 begynner man også spørre om decimering. Men den som har hatt 

 en smule befatning med heiren vil hurtig bli klar over, at den til- 

 hører en av våre mest intelligente fugler. 



Dens syn er overordentlig skarpt, likeså dens hørsel. Jeg 

 kjenner ingen annen fugl, som i den grad som heiren kan opdage 

 en mistenkelig gjenstand på langt hold. 



På et sted, hvor den særlig ynder å holde til, en lang grunn 

 våg som blir tørlagt av ebben, har jeg mange ganger lagt mig på 

 lur for å knipe den, men til dato har det ikke lykkes. Nu er det 

 også længe siden jeg har hatt anledning til å forsøke, men jeg ville 

 neppe været heldigere nu enn for. 



I min fjellgrå jaktdress har jeg lagt mellem en fjellrevne av samme 

 farve, så min ledsager på 50 m. avstann ikke kunne skilne mig 

 fra de naturlige omgivelser, når jeg la hodet med ansigtet ned imot 

 jorden; men det hendte ikke en eneste gang at ikke heirerne op- 

 daget mig. 



For de slog sig ned kredset de flere ganger over det sted hvor 

 de hadde bestemt sig for å fiske. Og fra en hundre meters høide 

 eller vel så det, så de mig. Og dette syn gjorde dem så for- 

 skrekket, at halen, som de under rolig flukt har liggende dobbelt, 

 rettedes ut, og de satte ende til veirs for å komme unna denne 

 farlige gjenstann som lå der mellem bergkløften, og med lett og 

 rask flukt, i motsetning til den vanlige, når de ikke er skremt, 

 forsvant de i det fjerne. Skal det en gang bli aktuellt det spørsmål 

 å decimere heirebestanden, får jægerne en ganske interessant op- 

 gave. Hvilke attråverdige naturherligheter denne fugl med sin 

 skyhet vil unndra oss mennesker vet jeg ikke; folk flest anser den 

 for nytteløs i allfall der, hvor den er forholdsvis ny i faunaen ; men 

 kan hende sitter skrekken fra middelalderens falkanerjakter den 

 ennu i blodet. 



Trods det, at jeg aldri har sett den fornærme andre fugler, 

 jages den av kråker og ravner, likeså av småfuglene. Rent ille går 

 det den, når den forviller sig bort i en måke- eller ternekoloni i 

 hekketiden. Da forfølges den med hugg og skrik til den er utenfor 



