49 



deres enemerker. Selv om den sitter ganske rolig- på en sten og 

 fisker, kan hverken terner eller måker fly den forbi uten å for- 

 nærme den på ett eller annet vis, som regel ved å slå efter den 

 med vingene og skrike inn i dens ører. Hvad enten de tar feil av 

 den for en rovfugl — eller den ikke er så god som sit rygte, herom 

 har jeg ingen beviser. 



Så gravalvorlig som heiren ser ut, når den sitter og fisker, er 

 det dog en livlig og selskapelig fugl, og kan også spille humori- 

 stens rolle. En mann på Hitra, Jon Ornedal, fant inne på sin 

 torvmyr ett egg som han ikke kjente. For å konstatere hvad 

 det var for en fugl, som hadde lagt dette store egg på hans ene- 

 merker, la han det under en høne som nettop var lagt for å ruge. 

 En vakker dag, da hans kone kom bort i fjøset, gikk en langbent 

 rakker å spankulerte ') på gulvet rundt en mutter høne, som i mo- 

 derlig stolthet stelte med denne sin bytting. Den vokste og trivdes 

 mellem de andre kyllinger, men om dens senere skjebne kan jeg dess- 

 verre intet berette, da mine veier ikke har ført forbi denne manns 

 hjem siden, og på mine skriftlige henvendelser har jeg ikke fått svar. 



Med dette lille resumé har jeg ment slå fast, at heiren som 

 flere andre fugler i vårt land er på vandring mot nord, og at den 

 først i de sisste årtier kan innregistreres som en stasjonær fugl i 

 Trøndelagens distrikter. 



I det samme åndedrett som jeg nevner heiren ligger det nær 

 å ta en annen fugl som helt er forsvunnet fra de samme distrikters 

 fauna, nemlig åkerriksen. 



For ca. 20 år siden eller kanskje også senere, var denne almin- 

 delig overalt ute i Trøndelagens øydistrikter, men om man en som- 

 merkveld nu lytter efter denne fugls stemme, så vil man lytte for- 

 gjeves, den er aldeles forsvunnet. 



Grunnen hertil er ikke lett å forklare. Når andre kuldskjære 

 fugler vinner nytt terreng, så skulle også de tidligere forefinnende 

 fugler kunne holde ut. Alt må jo ha en årsak, å jeg har tenkt 

 mig, at den stamme av åkerriksen, som holdt til ute på disse øyer, 

 var stedegen: det vil si, at selv om de var flyttfugler vendte de dog 

 tilbake til det hjem som de hadde forlatt. 



Det ser vi andre flyttfugler gjøre, kanskje i større utstrekning 

 enn vi aner. 



Ute i disse skjærgårdsstrøk kan høsten ofte være rent som- 



') Som bekjent klekkes heire-ung-en helt hjelpeløs og ligfirer Icng-e 1 redet. Har derfor omskrevne 

 unge „spankuleret" omkring-, er det vel rimeligvis et trane-egg henen har fått til utklekkning. 



Redaktøren. 



