50 



merligf, enkelte vintre med. Men så kommer en gang imellem en 

 Fimbulvinter av verste slaget, og da går det galt med de over- 

 vintrende fugler, som ikke tilhører landets stedegne. Og at denne 

 tungtflyvende fugl lar sig forlede av en mild og god høst til stadig 

 å utsette med sin avreise kan være nokså rimelig, så kommer 

 vinter og kulde for alvor og de bukker under. Når på denne 

 måte den gamle og stedegne stamme er død og borte, tar det 

 tid før nye individer igjen flytter inn på de gamles plass. 



Kan hende er denne teori feil, men så sent som ifjor fant 

 fabrikbestyrer C. Bergan, Apelvær, Nord-Trøndelag, midtvinters ') 

 ett forkommet og utsultet individ av denne fugl, som blev drept 

 og sendt til Kristiania zoologiske museum. Som støtte for denne 

 teori kan anføres, at rugder og bekkasiner også glemmer å forlate 

 dette milde høstklima enkelte år, og blir vinteren særlig kold, 

 bukker formentlig også mange av disse under, enda bekkasinene 

 har en egen måte å greie sig på, idet de smutter inn i de kanaler, 

 som drenerer de dyrkede marker. 



På sporsneen var det ganske interessant å se, hvor alle spor 

 efter disse fugler gikk dit hvor disse kanaler mundet ut i de større 

 avløp. Hundene lærte sig også til å forstå dette og trakk stadig 

 an foran disse åpninger, når vi ved vintertide var ute på jakt. 



Vi har efter det anførte ute i disse skjærgårdsstrøk altså to 

 fugler som likesom danner kontraster, derved at den ene stadig 

 vinner terreng mot nord, mens den annen stadig taper, for til slutt 

 helt å forsvinne. 



I en senere artikkel skal jeg komme tilbake til disse skjærgårds- 

 strøk, da de frembyr meget av fuglefaunistisk interesse, og da det 

 formentlig også er omtrent helt nytt land på dette forskningsom- 

 råde har jeg trodd det kunne ha sin interesse for den ornitholo- 

 giske forsknings skyld å få lagt også disse kyststrøk inn under 

 vår viden. 



Det er ofte så, at man fortaper sig i det fjerne mål og skyter 

 forbi det nærmeste, men det må bli dette tidsskrifts opgave å 

 gjøre vår stedegne fuglefauna, ved siden av den mere sjeldne og 

 fremmede, kjent og kjær. Alle som er med å bidrar hertil gjor 

 en god gjerning, og at interessen er tilstede blandt vårt folk just 

 i denne materie kjenner jeg til fra min virksomhet som lærer i 

 zoologi ved en av vårt lands middelskoler. 



') Hl^. „Norsk Jæger og Fiskerforenings Tidsskrift" blev nevnte Åkerriks fanget saa sent som 

 24. april (i 1919). Det er derfor ikke utelukket, at dette eksemplar blott har været en av vårtrekkets 

 forlopere. Redaktoren. 



