56 



hatt vanskelig for å opholde livet. Jeg har dog kun påtruffet to 

 stk., nemlig en på Strømsnesset 7. desember (1920) og en på Fredøen 

 4. februar (1921). 



Den lille Svartbak {~ Sildmåsen, Larus fuscus) så jeg et 

 eksemplar av på Talgsjøen den 16. februar (1921). Jeg vet aldri 

 tidligere å ha påtruffet denne fugl overvintrende. 



Av Ringgås (— Polargås, Branta bernicla) så jeg et individ 

 ute i Bredsået på Smølen 23. februar (1921). 



Av tidligere notater kan nevnes, at jeg under høsttrekket ifjor 

 (1920) så en Snegås (Anser caerulescens.) som holdt til sammen 

 med gåseflokkene ute i Smølen. Den var dog om mulig skyere 

 end grågåsen, og det var mig umulig å komme den på hold. 1 

 kikkerten så jeg den dog tydelig, og dens sorte håndsvingfjær 

 overtydet mig om at jeg ikke tok feil. 



Sidensvansen (Ampelis garrulus) har været meget almindelig 

 på disse trakter i de siste to vintre, efter i flere år å ha været 

 omtrent helt borte. Det er ingen sjeldenhet å påtreffe flokker på 

 20—30 individer. 



Norske trekkfugl-undersøkelser 



igangsatt ved Stavanger Museum i mars 1920 



Av H. T/w. L. Schaanning 



En av de store — for ikke å si største — trekkfugl-veier for 

 såvel nordover- som sydover-gående trekk passerer som bekjent 

 Jæren, og det må nærmest karakteriseres som en utilgivelig mangel 

 på forståelse av denne kjensgjerning, at tidligere så godtsom ingen- 

 ting er foretatt av norsk videnskap for å utfylle vor plass i den 

 internasjonale utforskning av fugletrekket, og delta i klarleggelsen 

 av dette fenomen, som i tidenes løp har ydet et så rikt stoff til 

 folkefantasien. 



I mere enn et halvt århundrede har Danmark, Sverig og Fin- 

 land således utført et helt pionér-arbeide på trekkforskningens om- 

 råde, og levert en mengde verdifullt materiale i den hensikt å 

 klarlegge det nordiske fugletrekk, men det siger sig selv, at sålenge 

 ingen systematiske trekkresultater foreligger fra det geografisk sett 



