79 



verk eller tidsskrift om fugler, trods forholdene ellers herborte så 

 at si er som skapte for at gjøre just Stavanger museum til en norsk 

 ornithologisk centralstasjon. 



Først og fremst på grunn av sin beliggenhet — i et distrikt 

 med en så usedvanlig rik og egenartet fugle-fauna som ingen annen 

 landsdel, og dessuten midt i en av fugletrækkets store hovedveier, 

 just hvor dette om våren slår ind over landet fra syd, og likeledes 

 om høsten — som siste norske stasjon for en mængde sydover- 

 trekkende fuglearter; endelig også som vinterkvarter for ikke få 

 her overvintrede høiarktiske fugler. Hvor rikt Jærens og omlig- 

 gende distrikters fugleliv egentlig er fremgår kanske bedre, når 

 man hører, at av landets samlede ca. 300 forskjellige fuglearter er 

 omkring de 250 — eller Ve dele, påviste omkring Stavanger. Hertil 

 kommer så en hel rekke arter, hvis forekomst i Norge hovedsakelig 

 er knyttet til Rogaland fylke, som f. eks.: Topdykker (Podiceps 

 cristatus), Sothøne (Fulica atra), Sivhøne (Gallinula chloropus), 

 Jæder-erle (Motacilla lugubris), Jæder-spurv (Emberiza calandra) og 

 Jæder-lo (Charadrius alexandrinus), som alle ruger her, samt følgende 

 7 arter, som vel endnu ikke er påvist som norske rugefugler, men 

 høist sandsynlig allikevel ruger just i Jæder-distriktet, nemlig: 

 Gresshoppsanger (Locustella naevia), Engelsk gulerle (Motacilla rayi), 

 5/:yeanc/{Spatulaclypeata),raj^e/-flnf/(Nyrocaferina),>Sz'ar^/erne(Hy- 

 drochelidon nigra),,S(7^ec/?/^^e/-(Podiceps griseigena) og Dvergdykker 

 (Podiceps ruficoUis). Hertil kan ogsaa føies Hærfugl (Upupa epops), 

 Blåråk (Coracias garrula), Knekand (Anas querquedula) og Turteldue 

 (Streptopelia turtur), alle sammen arter, hvis forholdsvis hyppige fore- 

 komst i Rogaland fylke ikke usandsynlig også kan tydes derhen, at 

 disse fugler, som nu neppe ruger i Norge, maske dog engang i svundne 

 tider har hatt hjemstavn her på Jæren, likesom den i 1860-årene 

 utryddede Bergdue. Denne ruget som bekjendt tidligere talrik på 

 øene utenfor Stavanger, særlig på Rennesøy, Mosterøy, Klosterøy 

 og Omøy, hvor det siste ekspl. blev skutt i 1873. Andre steder 

 i Norge forekom Bergduen (i historisk tid) overhodet ikke. Endelig 

 er også — som levninger fra fortidens fugleverden i Rogaland — 

 påvist knokler av Donau-dykkeren (Podiceps nigricoUis) og av den 

 nu utdøde Geirfugl, begge i Vistehulen på Jæren. 



Dernest mangler vi — eiendommelig nok — fremdeles en spesiell 

 ornithologisk stasjon i Norge, — i motsætning til alle andre kultur- 

 lande, som forlengst har organiserte institusjoner i ovennevnte øiemed, 

 og som dels foretar videnskapelige undersøkelser over fuglenes trekk, 



