81 



her i hans hjemstavn, og jeg tillater mig samtidig med referatet 

 herav at appellere til alle Alexander Kiellands beundrere og læsere 

 i Rogaland fylke om nu å hjelpe til å knesette de planer, som sikkert 

 var en virkelig hjertesak for Vestlandets store dikter, og som så vakkert 

 kommer frem i nedenstående utdrag av redaktør Heims foredrag: ') 



„Men der er en blandt de store norske diktere, som i sine verker viser en 

 inngående forståelse av fuglene og tillike en dypere kjærlighet til dem som kommer 

 frem på forskjellig måte, og nettop stemmer godt overens med den måte, hvorpå 

 vor forening søker å virke, og det er Alexander Kielland. Ved fornylig å lese 

 hans breve, slog det mig igjen, hvor varm interesse han hadde hatt for fuglelivet, 

 og det viser sig tydelig på adskillige steder i hans bøker. 



Kielland var født og levet det meste av sit liv i Stavanger. Allerede i sin 

 ungdom bodde han om Eommeren på Jæren, og senere bodde han der sommer 

 og vinter igjennem nogen år. Intet sted i Norge finnes der vel heller et så rikt 

 liv av strand-fugler som på Jæren, et av de klassiske steder for norsk fugleliv, 

 hvorfra bl. a. Collet har en del av sit kjennskap til norske vadefugler, og hvorfra 

 Barth (i „Naturskildringer og optegnelser", Christiania 1877) har git sin mesterlige 

 beskrivelse. Jæren kalles den flate strekning av Norges kyst der ligger mellem 

 Stavanger og Eigersund, begrenset av havet på den ene side, og de 1,5 — 2 mil 

 innenfor dette liggende bjerglandskaper til den annen side. Den består for en 

 stor del av lyngmarker med tørvemoser imellem, ytterst ute ved stranden er der 

 ikke som ellers på Norges vestkyst skjærgård og klippekyst, men flate strand- 

 partier, hvorav mest kjent er Jærens rev, der flatt strekker sig ut i vannet. 

 På den sandede strandbred ligger opskyllet masser av tang, og her er det sted, 

 hvor strandfuglene særlig holder til. Inne mellem lyngflatene ligger større og 

 mindre sjøer med talrike ynglende ender, og spredt omkring ligger gårdene. Det 

 er denne lokalitet, som er beskrevet i talrike av Kiellands bøker, det er herute 

 Richard Garman i „Garman & Worse" var fyrforvalter, det var her at Njædel i 

 pArbeidsfolk" kjørte tang og gravde grøfter. Fuglelivet på Jæren er iøvrig vel 

 kjent og beskrevet av Collet, Barth og adjunkt Bahr i Stavanger, et fugleliv så 

 rikt som få steder. Kielland selv gir en kort og malerisk beskrivelse av dette 

 fugleliv i vårtiden i „Lodsoldermand Seehus' Breve" ; 



„Og vipen hun kom en morgen så blank på ryggen som var hun polert utav 

 bronse, med toppen tilveirs, og kastende sig i luften «om en dolfin i sjøen, med 

 hodet ned og stjerten op, og ropte og skrek, så kall som han var og er, men 

 lerken er dog den galneste til at sjunge, uten pardon og ophør, så lang dag er, 

 og kjelden er kommen og står og vipper på samme stenen som ifjor, og ring- 

 gåsen og linerlen". 



Kielland kjente fuglene godt, kjente deres reder og egg, iakttok deres yngle- 

 forhold. At han har tenkt nærmere over disse ting, merker man på flere steder. 

 Mange direkte iakttagelser har man vel ikke optegnet fra ham, men bl. a. en 

 ganske interessant, nemlig hvad han mener grunnen er til at villgjessene flyver i 

 kile. noget som der jo ofte spørres om. Herom handler et helt litet brev der 

 heter „Høst", og som står i hans bok „Mennesker og Dyr". Han har ute på Jæren 

 ved de store Orrevanne sett villgjess i tusenvis, sett dem hvile sig om natten eller 

 om dagen, trekke forbi i lange kiler eller linjer, og hele hans utvikling derom er 



' Overført til ny rettskrivning. 



