99 



som en skadefugl. Tvertimot må det ansees for en avgjort sak at den lille 

 elskværdige engvader er en utpreget nyttefugl som ingen har interesse av 

 å forfølge eller fortredige, og den er da også med rette beskyttet av 

 vår jaktlov. 



Redet legges hos oss (som det synes) hyppigst i åkerreiner eller inne 

 i kornåkrene, men også ofte mellem høit og tett gress ute på engene. 



Det er ofte bare en liten fordypning i marken, sparsomt utforet 

 med visne og tørre gressblader og strå. Undertiden finner man dog en 

 bedre opbygget redekurv, sammensatt av tørre plantestengler og delvis foret 

 med tørt løv. Men noget kunstverk kan man neppe i noget tilfelle kalle det. 



Godt skjult er det imidlertid næsten alltid, og da folk på den tid kun 

 sjelden ferdes over de frodig voksende enger eller på åkrene, er det ikke 

 ofte redet blir opdaget. Med en god hund lar det sig naturligvis lettest op- 

 spore, ellers er det bare ved et rent tilfelle at man stundom treffer på 

 det, når man i juni ferdes langs åkerkanter eller vader gjennem det tette gress. 



Eggene legges hos oss visstnok kun rent unntagelsesvis før i den annen 

 uke av juni. Et kuld, som i mitten av juni 1893 blev bragt mig fra en 

 gård i Arstad, viste sig å være ganske frisk. Da kuldet var på 12 egg, 

 hvorav de 3 var blitt ødelagt av finneren som ulykkeligvis hadde trått 

 innover redekanten, må eggleggingen i dette rede ha begynt allerede i de 

 første junidager. 



I et annet rede, som blev funnet på en gård på Stordøens østside i 

 slutningen av juni 1889 var eggene likeledes ganske friske. Dette kull var 

 på 9 egg, og eggleggingen var altså begynt over midten av måneden. 



Eggenes lengde varierer mellem 34 og 39,5 mm. og deres bredde 

 mellem 26 og 28 mm. 



De er glattskallede, oftest gulhvite til blålig anløpne, tett overstrødde 

 med rødligbrune og askefarvede flekker, punkter og småstreker, men for- 

 øvrig en del variable både med hensyn til grunnfarve og tegning. 



Man antar at rugingen, som tar ca. 3 uker, utføres alene av hunnen, som 

 herunder sitter så fast på redet at den næsten lar sig ta med hånden. 

 På steder hvor slåtten begynner tidlig, hender det dessverre at rugende 

 hunner er blitt drept av ljåer eller slåmaskiner, fordi de ikke har villet 

 forlate sine egg^). 



Da slåtten i de vestlige fjorddistrikter sjelden begynner før i begyn- 

 nelsen av juli, blir kullene sannsynligvis mindre hyppig forstyrret hos oss 

 enn tilfellet er i sydligere egner, hvor mange eggkull som følge herav 

 blir ødelagte. 



Kort efter klekkingen forlater ungene redet og følger fra nu av moren 

 omkring på markene eller åkrene, hvor de så utmerket forstår å skjule sig 

 at man bare meget sjelden får øle på dem. 



') Undertiden skal det hende at den rugende fugl, når forstyrrelse inntrær, flytter eggene over til et sikrere 

 sted, hvad der eksempelvis er blitt konstatert av Charles Dixon ved et rede i England. 



