100 



Akerriksen har forøvrig gjerne et eller annet skjulested, hvortil den 

 søker hen når der er fare på ferde. Så lenge gresset ennu står på engene 

 innretter den sig gjerne et sådant smutthull mellem de tetteste bevoksninger. 

 Ofte tar den også i sådanne tilfelle sin tilflukt til hule markgrøfter eller 

 under nedhengende torvkanter i åpne utskjæringer. Flere ganger har jeg 

 sett den søke inn i grøfteløp under veier eller i huller som er utgravt av 

 flomvann i bekkekanter. Men når engene er avmeiet, turde åkrene være 

 dens sikreste tilfluktssteder. 



Om åkerriksens liv på eftersommeren og høsten vet vi forøvrig svært 

 lite. Når slåtten tar sin begynnelse og gjøkens galen ikke lenger lyder 

 fra liene, inntrær også for den lille engvader den tause tid, og derfor legger 

 man ikke lenger merke til den. Bare nu og da kan landmannen, når han 

 i de tidlige morgentimer svinger sin ljå eller kjører sin slåmaskin over de 

 duggvåte enger, få et flyktig glimt av den, når den forskremt flykter over 

 fra en slåtteteig til en annen eller inn i den nermeste åker. 



Er imidlertid ungene blitt så store at de kan bruke vingene, så begynner 

 trekket mot det sydlige vinterkvarter, og når kornet kjøres inn på låven, 

 har de fleste fugler allerede forlatt landet. Trekket foregår dog neppe i 

 samlet flokk. Skjønt de fleste fugler synes å dra sydover omkring mitten 

 av september eller maske litt tidligere, er enkelte fugler påtruffet ved 

 fyrene langs Englands kyster så sent som 18. oktober. 



Et meget beklagelig faktum er det, at denne fugl i løpet av de sisste 

 25 år har været i stadig tilbakegang i Bergens nærmeste omegn. 



At den er forsvunnet fra det egentlige byområde er jo rimelig nok, 

 det er jo en likefrem folge av den utvikling byen selv har gjennemgått i 

 dette tidsrum. De gamle bymarker er jo nu enten helt bebygget, eller de 

 har undergått så store forandringer, at de ikke lenger er noget fristed for 

 den lille fredelskende åkerrikse. 



Men på mange steder i omegnen, hvor den før var talrik, men nu bare 

 finnes spredt og enkeltvis, er dens avtagen ikke så lett å forklare. 



Maske er årsakene å søke i forandringer og forbedringer ved dyrkning 

 og drenering av selve jordene, maske i den tiltagende benyttelse av slå- 

 maskin. Vi vet det ikke. Men det er et faktum at den har været i stadig 

 tilbakegang; og vi som har lært at holde av den, vi savner dens selskap 

 og synes at den riktige sommernattstemning ikke lenger vil innfinne sig, 

 når vi ikke hører den vante stemme i den duggfriske midsommernatt. 



