107 



Ørjan Olsen samt fra E. Hartert: „Die Vøgel der Palåarktischen Fauna". 

 (Se side 112 116). 



Samtidig med denne serie plagierte artsbeskrivelser, som følger nedenfor, 

 gjengis også (se. s. 116) et par eksempler på, hvad utgiveren tillater sig å 

 fremlegge som „videnskapelig behandlet materiale". Det gjelder 2 tilfeller av 

 angivelig nye, tidligere i Norge ikke påviste arter (respektive underarter), de 

 eneste nyheter forøvrig som verket egentlig inneholder, nemlig det på 

 side 59 anførte fund av Kaukasus-trost samt den på side 131 nevnte norske 

 stamme av Eversmanns løvsangere. Disse fund nevnes som fakta, men 

 eventuelle foreliggende norske eksempl. beskrives ikke, derimot plagieres 

 også her ikke bare artsbeskrivelserne, men også den fortellende tekst ordrett 

 ut efter Harters verk, idet Harters resonerende bemerkninger simpelthen 

 annekteres in extenso av utgiveren og fremlegges ordrett som et resultat 

 av såkalte „nærmere undersøkelser". Men om disse „nærmere under- 

 søkelser" oplyses ellers ikke med en stavelse, og „refleksjonerne gjør 

 sig selv". 



Utenom Harters verk er også ordrett og uten kildeangivelse plagiert 

 flere viktige fund (de eneste hittil i Norge), dels fra «Stavanger Museums 

 aarbok" 1917 og dels fra „Norsk Ornithologisk Tidsskrift", således funnet 

 av Circus pygargus (Bd. II side 205) samt det første norske ringmerknings- 

 resultat (i Bd. I side 39), begge i sin tid offentliggjorte i ovennevnte skrifter 

 av undertegnede, likesom originalnoter i sneseins, også uten kildeangivelse, 

 omtrent ordrett er plagiert ut av mitt tidligere arbeide: „Norges Fuglefauna". 

 (Trykt i 1916). På den annen side er igjen mitt navn misbrukt som kilde- 

 angivelse ved helt meningsløse forekomster som til ekspl. i bd. I side 192, 

 hvor følgende passus anføres om gjerdesmetten (Troglodytes): „Den er 

 bemerket helt oppe i Pasvikdalen i Syd-Varanger, hvor enkelte ekspl. ifølge 

 Schaanning er skutt, en enkelt saa langt nord som ved Kirkenes vinteren 

 1900 — 01, hvilket altsaa er artens nordgrense". 



Dette siste er selvsakt noget sludder, da nordgrensen for gjerdesmettens 

 utbredelse ligger adskillige breddegrader sydligere. Imidlertid viser det 

 sig, at mit ovennevnte arbeide „Norges Fuglefauna" på en og samme side 

 38 inneholder beskrivelser både av gjerdesmet og kjøtmeis, og at en fotnote 

 her med de ovenanførte oplysninger på ordinær måte henviser til sistnevnte art, 

 noget utgiveren heller ikke har oversett, idet han foruten på gjerdesmetten også 

 har benyttet den på kjøtmeisen, men her som plagiat, uten kildeangivelse. 



Efter disse forhånds-bemerkninger skal jeg i korte trekk gjennemgå 

 det foreliggende arbeide. 



Uten nogen innledende oversikt eller noget samlet system overhodet 

 fikserer utgiveren antallet av norske fugler til 296 arter, „hvortil kommer 

 endel underarter, varieteter og hybrider", for å benytte hans eget uttrykk 

 — og går derefter rett over til behandlingen av de respektive arter. Efter 

 kortfattede og greie familie- og slektsoversikter med såvel tekst som nøkler 



