109 



av hønsefuglenes orden midt imellem duer og rovfugl. Hvis Liijeborgs 

 system, som hovedsakelig ellers er anvendt, er tenkt „forbedret" ved 

 denne omkalfatring, så tar utgiveren feil. 



Også dett opgivne arts-antall 296 blir satt helt vilkårlig. Utgiveren med- 

 regner i dette et angivelig fund av „Kaukasustrost", som imidlertid blott 

 er en tvilsom lokalrase av vor ringtrost; på den annen side medregner 

 han ikke gode arter (respektive underarter) som Lapirisk, Polaririsk, Russe- 

 kråke, Middelhavslirc, Grønlandsfalk, Donau-blåkjelk og Kanadagås, som 

 hver for sig ihvertfall er like meget artsberettiget som Knukasustrosten. 

 Det er inkonsekvent å medta den ene og sløife de øvrige. 



1 forordet opgives de av Collett anvendte norske navner som benyttet 

 her med undtagelse av enkelte upraktiske navner, som var utbyttet med 

 sådanne, som for tilfeldige arter f. eks. tok hensyn til hjemstedet. Det 

 omvendte er imidlertid praktisert, således er gode navne som Kina-trost, 

 Eng-høk, Kjerhøk, Islandsmåke, Engelskgulerle og flere utbyttet med intet- 

 sigende navne som Flektrost, Gråhøk, Brunhok, Blåmåke og Ray-erle, mens 

 stormsvalerne samt niyggsnapperen er benådet med underlig sammensatte 

 navner som ..storstorm"- og „dvergstorni"-svale samt „sangflue"-snapper. 

 Også de anvendte videnskapelige slekts- og artsnavner står i strid med 

 utgiverens oplysning i verkets forord om, at prioritetsnavnene er benyttet. 

 Av de ca. 300 benyttede navner er således med et rundt tall ca. halvhundrede 

 navner ikke efter nugjeldende prioritetslov. Lom-slekten heter således ikke 

 lenger gavia, men Colymbus, dykkcr-slekten ikke colymbus, men Podiceps, 

 myrsniper ikke tringa, men Erolia, strandsniper ikke Totanus, men Tringa, 

 dykender ikke fuligula, men Nyroca, flagspetter ikke dendrocopus, men 

 Dryobates, stormsvaler ikke proceliaria, men Hydrohates, taksvaler ikke 

 hirundo, men Delichon, sakssvaler ikke chelidon, men Hiriindo o. s. v. 

 I henhold hertil er det rent utillatelig, når der f. eks. i bd. III s. 207 

 berettes, at sildemåken Larus a/finis erstatter vor sildemåke Larus fuscus 

 mellem Dvina og Jenissei. Larus affinis — eller riktigere Larus fuscus 

 a/finis erstatter vor sildemåke i England, og ved en kritisk gjennemgåelse 

 av universitetets skinnsamlinger vilde utgiveren ha lunnet, at samme under- 

 art også bebor Roth utenfor Stavanger. Den nord-sibiriske sildemåkes 

 videnskapelige navn er Larus fuscus taimyrensis. Men for å anvende 

 prioritetsloven må man kjende den, det nytter ikke bare å „citere" den. 

 Hvad de systematiske artsbeskrivelser angår, henviser jeg til førnevnte 

 uttalelser i forbindelse med Harterts verk. De uttatte artsmerker er dog 

 heller ikke altid pålitelige, hvad enten dette nu skyldes feil „oversettelse" eller 

 ukyndighet. Jeg skal bare peke på et par feil, som tyder på begge deler. 

 I bd. I side 75 opgives for blåkjelken (Cyanecula suecica), at strupe og 

 forhals hos den gamle fugl er blå". Dette er feil, nevnte art har forhalsen 

 blå med rustrød strupeplett, i motsetning til den mellem-europeiske art 

 Cyanecula s. cyanecula, som har ensfarvet blå strupe, undertiden med hvit 



