111 



Vistehulen, og som passer inn i den velkjente teori om et mildere klima 

 dengang (konfer. A. W. Brøgger: Vistefundet). Dvergdykkeren derimot 

 er delvis stasjonær i disse trakter den dag idag, så utgiverens ..dypsindige" 

 betraktninger herover synes noget malplacerte. 



Heller ikke oplysningene om artenes geografiske utbredelse i Norge 

 er pålitelige. Sisik, topmeis og ringdue går således helt op til Namdalen 

 og Nordlands grenser, den siste er heller ikke lenger nogen sjeldenhet 

 langs vestkysten; det samme kan også sies om tårnsvalen, og begge ruger 

 talrik i Rogaland. Derimot er stilitsen meget sjelden på Vestlandet og er 

 aldrig påvist rugende ved Stavanger, som der oplyses om. Glenten ruger 

 heller ikke årlig i Norge, og der foreligger ikke en eneste grunn til å 

 formode, at båndkorsnebben skulde ruge i Finnmark. De vel halvhundrede 

 år gamle og aldrig bekreftede formodninger om, at Steilers and har ruget 

 på Henøene og hvitkindet gås i Lofoten, er der heller ingen grunn til å 

 dra frem igjen. Videre mangler en hel del av de nyere fund, som f. eks. 

 senere forekomster av rørdrum. natheire med flere for ikke å tale om alle 

 de senere geirfuglfund, som det hadde været av betydelig større værdi 

 å få med end alle de medtagne usikre oplysninger om angivelige nye fund 

 av Kina-trost, sortstrupeskvette, dvergspurv og pirol o. s. v. 



De rent biologiske oplysninger vedrørende avsniiiene forplantning og leve- 

 vis er derimot gjennemgående utførlig behandlet, og er utvilsomt det som gir 

 verket en viss værdi. Her foreligger et alsidig og uttømmende materiale, 

 resultatet hovedsakelig av Colletts egne iakttagelser, komplettert med på- 

 litelige oplysninger av kritiske iakttagere som Thome, Røskeland, Wessel 

 og flere. Der finnes dog også i disse avsnitt adskillige feil, som burde 

 være undgått. Sivsangerens vårtrekk indtreffer således til Syd-Varanger 

 minst en måned senere (ca. 18. juni) end opgitt. Den er vårens siste 

 trekkfugl. Heller ikke foregår fiskeørnens egg-leggning heroppe noget 

 år så sent som 14. juli, på den tid er ungene alltid forlengst utklekket. 

 Videre er 15. mars som ankomstdato for gjøken om våren utenkelig og 

 burde aldri været notert uten at eksemplaret samtidig blev fremlagt. I 

 forbindelse med gjøken kan det her ha en viss interesse å sammenligne 

 beretningene om denne arts eggleggning henholdsvis i det foreliggende 

 verk „Norges Fugler" og i det samtidig nu utkomne Aschehougs illustrerte 

 konversationsleksikon (bd. IV s. 601), hvis ornithologiske innhold likeledes 

 er utarbeidet av Ørjan Olsen. 



I førstnevnte verk fortelles således: „Det er sandsynlig, at gjøken lægger 

 et egg anden hver dag". I sistnevnte derimot: „eggene lægges med 6 — 8 

 dages mellemrum". Unektelig to noget forskjellige resultater, fremlagt 

 offentlig i 2 samtidig utkomne verker i 1921 ved den samme videnskapsmann. 



Sic transit gloria mundi! 



Stavanger museum, 7. novbr. 1921. 



H. Tho. L. Schaanning. 



