116 



Collett: Side 59. (Om Kaukasus-trosten). 



Den ligner i det ydre meget vor ringtrost og staar denne saa nær, at den av mange 

 kun regnes for at være en underart. De hvite fjærkanter paa over- og undersiden er for 

 det meste endnu smalere end hos ringtrosten (altsaa i denne henseende meget forskjellig 

 fra underarten T. torquatus alpestris), men armsvingfjærene og de øvrige vingedækfjær 

 har bredere hvite kanter, saaledes at o. s. v. 



Hartert: Side 664. 



Sehr ahnhch T. t. torquatus, die weissen Federsaume an der Unter- und Oberseile 

 meist noch schmaler (aiso in keiner Weisse an T. t. alpestris eriiincr d). aber die weissen 

 Saume der Armschwingen und grossen Oberfiugeldecken brciter, so dass der Fliigel 

 aussen vie! weissiicher erscheint u. s. v. 



CoUelt: Side 131. (Om de i det nordligste Norge bosatte lovsangere). 



Dette er en meget vanskelig kjendelig og endnu litet bekjendt fornt, hvis utbredelse 

 og øvrige forhold trænger nærmere sludium. Den staar hovedarten overordentlig nær, 

 men adskiller sig ved gjennemgaaende at ha længere vinger (hos hannen for det meste 

 68 — 72,5, hos hunnen 64 — 66 mm.) og i vaar- og sommerdragten en graa-agtigere overside, 

 hvilket muligens tør bero paa en sterkere avbleknmg som følge av dens nordligere, lyse 

 opholdssteder. 1 høstdragt ligner den hovedarten næsten fuldstændig. Den fo:ste svingfjær 

 er for det meste længere og bredere end hos hovedarten og maaler ofte 18 — 18,5 mm. 

 Ogsaa den anden svingfjær er ofte længere end hos vcsteuropæiske eksemplarer, men staar 

 dog i denne henseende mellem nr. 5 og 6. I sjeldne tilfælde kan den være meget for- 

 kortet og av samme længde som nr. 6. Halens længde er vanligvis 53 — 60,5 mm. 



Hartert: Side 509. 



Eine schwer kenntliche und noch wenig bekannte Form, deren Vcrbreitung weiterer 

 Studien bedarf. Steht P. trochilus trochilus ausserordentlich nahe, jedoch lasst sich nicht 

 leugnen, dass die østlichen Stiicke sich fast durchgagig durch langere Fliigel (meist etwa 

 68 — 72,1, etwa 64 — 66 mm.) und im Friihling und Scmmer graulichere, weniger griinliche 

 Farbung unterscheiden. Im Herbstkleide scheint der Farbungsunterschied sehr unbedeutend 

 zu sein, auch mag die weniger griinliche Farbung zur Brutzeit an starkerem Aussbleichungs- 

 prozess liegen. Die 1. Schwinge ist meist langer oder breiter als bei P. t. trochilus und 

 misst oft 18 — 18 5 mm. Die 2. Schwinge ist oft langer als bei westeuropaichen Stiicken, 

 bleibt jedoch zwischen der 5. und 6. ln Ausnahmfallen ist sie stark verkiirzt und dann 

 nicht langer oder fast sogar kiirzer als die 6. Schwanz etwa 53 — 60,5 mm. 



