121 



opmerksomhet! En prektig innledning- til et endda rikere studium i selve 

 naturen. Ti den som først har fått fuglene kjær på brettet, følger dem 

 om våren med interesse i skog og mark, lytter med fryd til deres tusen- 

 stemmige kor og øker sitt kjennskap til disse vingede skarer, som ubestritt 

 er naturens herligste skapninger. 

 Kragerø i april 1922. 



Fra Sangsvanens vinterkvarter i Vesterålen 



Av Herm. Fjeldberg 



Jo lengere man kommer mot nord desto mindre blir antallet av 

 fuglearter, men de enkelte individers antall tiltar innen de arter som finnes; 

 dette gjelder særlig vore måser og Lundefuglen m. fl. Disse optrer ; 

 sådan mengde på sine rugesteder at det på beskueren virker rent over- 

 veldende. Også Lirypen optrer undertiden i sådan mengde, at det på en 

 beskjeden jeger virker ganske overveldende. Sangerne {Sylvia) optrer 

 derimot meget sparsomt og innskrenker sig kun til nogle få ekspl. Disse 

 forholde som her er berort gjelder særlig vort lands skjærgårsdistrikter 

 mellem den 68de og 69de nordlige breddegrad — i engere forstand 

 Hadseløy og Austvågøy. Her på Hadseløy er det særlig en fugl, som 

 vekker opmerksomheten — nemlig Sangsvanen (Cygnus cygniis) . 



Ryktevis hørte jeg omtale lenge før jeg hadde aning om at Vester- 

 ålen skulle bli mit arbeidsfelt, at denne svane overvintret her oppe. 

 Dette hørtes jo meget interessant ut, og straks jeg hadde fått fotfeste gik 

 jeg igang med å undersøke sannheten av denne påstand, og hvad jeg 

 har iakttatt skal jeg gjengi i korte trekk. ^ 



Hadseløys nordside vender ut mot selve Nordishavet, men er dog 

 skjærmet av nogen blindskjær mot vest og i nord av nogen større 

 holmer og øer; men dets barske nærhet foles dog, især om vinteren, 

 når nordveststormene med hagl og sne kan være så voldsomme, at efter 

 menneskelig beregning alt liv, som ikke hadde tak over hodet, måtte 

 ødes. Men just her på Hadseløyens nordside er det at Sangsvanene 

 holder til. Fra det faste land og utover er det grunt. Bunnen er ler- 

 holdig, nærmest sumpet, og for en del bevokset med ålegress. Utover 

 denne grunne flate risler flere bekker og ferskvannstilsik fra de omlig- 

 gende høie fjell, som lik en kinesisk mur omgir hele Hadseløyens nord. 

 side. Og her på denne grunne fjære samler svanene sig i oktober, når 

 de kommer fra sine rugeplasser lengere mot nord, efter H. Tho. L. Schaan- 

 ning, „hist og her på skogmyrene i Øst-Finmarkens indre dele". 



På en ganske kort, ca. 5 km. lang strekning, er de å finne hele 

 vinteren, fra oktober til ute i april, da de forlater sit vinterkvarter. 



