123 



Slik arter livet sig for disse våre stolteste fugler, år etter år den samme 



kredsgang for dem som for oss andre så lenge livet varer. 



* * 



* 



Ovenfor svanenes vinteropholdsted ligger dyrkede marker, bak disse 

 hever Hadseløyens fjell sig omtrent lodret op, og bak disse igjen ligger et 

 sumpig landskap som i utseende nærmer sig vort lands subalpine og 

 alpine trakter. En kvell sisst i mai oppå dette platå er sin vandring værd. 

 Det er fritt utsyn; mot vest og nord Nordishavet, mot syd og øst Lofot- 

 veggens takkede tinderekker. Et panorama av fantastiske fjelle som søker 

 sin like i vort land, og grunnen du står på har en vegetasjon som ved 

 Snøhåttas fot. En og annen Heipiplerke lAnthus pratensis) og Fjellerke 

 (Eremophila alpestris flava) krysser din vei, undertiden også en Lappspurv 

 (Calcarius lapponicus), og du blir da enn mere overtydet om at du befinner 

 dig oppe i de høiere regioner. Men det er vadere vi speider efter, sær- 

 lig eiter HeWoen (Charadrius apricarius) som ivår ikke blev observert under 

 trekket, men som vi aner allikevel må være her. Og ganske riktig, vi 

 har ikke passert lenge langs myrkanten før vi hører dens fløitetoner borte 

 på myren, og snart kommer den flyvende lavt langs denne og setter sig 

 på en tue like ved. Dette er nok for os; vi har konstatert dens eksi- 

 stens og fortsetter videre. Ute i et av de større tjern ser vi en fugl 

 smyke sig langs land; det er en Kyst-lom (Colymbus stellatus) som har 

 slått sig ned i dette fisketomme tjern, tross den i nærheten har mange 

 fiskerike vann, så denne fugl er kanske bedre enn sit rykte ; men siden 

 der blev satt skudpremie på den er den blitt „Varg i veum", og hver en 

 unggutt som kan klikke med en bøsse, ligger nu oppe i vannene og 

 dundrer mitt i fredningstiden på den arme fugl, og på mange steder 

 hvor den før var tallrik er den nu sjelden. 



Et Rødstilk-par (Tringa totanus) flyver skrikende omkring, setter sig 

 snart oppe på en uttørret bjørkelegg og snart nede på myren, mens en 

 rypestegg lengere borte skratter omkapp med en buldrende orhane. Dette 

 er det eneste fugleliv vi kan observere på denne kant av vor ø. 



Det er igrunnen en underlig natur Nordland og ikke minst Vesterålen 

 har å by. Fra det blideste ynde til det mest barske og golde. Fjelltin- 

 ner som et takket sakblad bortefter så langt øiet kan nå, og havet i 

 denne vårnatt stille som et speil og ennu med rødmen av solen. Alt 

 så stille og tyst her oppe i ensomheten, som om vi og de liv vi har 

 nevnt var de eneste skapninger på en klode som først nu er i ferd med 

 å våkne. 



