146 



karakterer er i så fall hos pattedyrene ikke avhengig av spørsmålet 

 steril — ikke steril, men av de interstitielle celler. Man må riktignok være 

 opmerksom på, at til tross for denne opfatning har været ansett som hevet 

 over tvil, er der i den aller siste tid gjort vektige innsigelser imot den; 

 der hevdes at det selv hos pattedyrene er kimcellene selv — muligens 

 også kimcellenes forstadier — der utskiller de stoffer som betinger de 

 sekundære kjønnskarakterer, mens de interstitielle celler bare er et ernæ- 

 rende hjelpeorgan for kimcellene (Siieve, 10 og 11). For fuglenes ved- 

 kommende synes riktignok forholdene å være temmelig uklare (Morgan, 

 6), men da sammenhengen ikke på langt nær er funnet, er det nødven- 

 dig å velge uttrykk som ikke sier mer enn man virkelig vet. 



Av disse grunner må betegnelsen „steril fjærdrakt" undgåes. Den 

 må erstattes med den mere generelle terminus som Richard Goldschmidt 

 (3 og 4) har innført på grunnlag av sine epokegjørende detaljunder- 

 søkelser og generaiisasjoner. Han betegner som interseksuelle alle in- 

 divider, hvis kjønnskarakterer er forrykket henimot det motsatte kjønns, og 

 fenomenet selv kalles interseksiialitet. Samtidig må bemerkes at helt for- 

 skjellige fra disse interseksuelle individer med deres virkelig intermediære 

 karakterer er de såkalt,^ gynandromorfer, utmerket ved å være sammensatt 

 av dels rent hånlige, dels rent hunlige partier — oftest har høire og venstre 

 kroppside motsatt kjonn — og som m. a. o. er en „seksuell mosaikk". 



Skjønt dette bidrag egentlig kun angår Bjerkreim-orren, er jeg nødt til 

 å gjøre opmerksom på at dr. Berners to publikasjoner inneholder nogen 

 uttalelser om albinisme som ikke kan slå umotsagt. Han sier (2,1): „1 min 

 forrige meddelelse om samme emne omtalte jeg de såkalte „albinismer" 

 og påviste, at denne betegnelse som zoologerne bruker er uriktig." I den 

 nevnte første meddelelse (1, 171) omtaler Berner uttrykkene „albinisme" og 

 „erytrisme", og sier så: „Det er imidlertid, tror jeg, et spørsmål om man 

 ikke er nødt til å ta op disse betegnelser til kritisk revisjon. Saken er 

 nemlig den, at den tilstand, som vi i patologien kaller „albinisme" er 

 karakterisert ved en fullstendig mangel på pigment" o. s. v. 



Men der er forskjell på en påvisning av et forhold og på å fremsette 

 det som et spørsmål. Videre må bemerkes, at for det første har zoolo- 

 gene tatt op albinismen til revisjon (se f. eks. Valentin Haecker, 5) og 

 dernæst taler man også for menneskets vedkommende om flere slags 

 albinisme, alt efter som pigment helt eller delvis mangler. Endelig bør 

 man ikke tale om én „albinos", med flertallsformen „albinosser", men om 

 en albino, flere albinos ; heller ikke kommer betegnelsen av „det græske 

 ord albinos", men av det spanske albino. 



Vesentlig for på et par punkter å klargjøre problemstillingen angående 

 Bjerkreim-orrens genetikk har det været nødvendig å gi en så pass bred 

 fremstilling som gjort i det foregående, før jeg kunde beskrive den inter- 

 seksuelle Bjerkreim-orrhane som Schaanning sendte mig. 



