181 



Jeg har da også hele tiden tatt den slags „ fenomener" som misforståtte 

 oversettelser fra en eller annen tysk forfatter, helt til Olsen i sitt første 

 svar i «Aftenposten" indignert oplyser om, at han „uten at regne paa det 

 hår latt ogsaa alle sine private optegnelscr gaa i Colletts navn". Hvor 

 „velment" denne form for generøsitet nu enn er ment fra Olsens side, så 

 antar jeg, at ikke bare Collett selv hadde betakket sig herfor, men også 

 forlaget, som har kontrakt om Colletts optegnelser, samt ikke minst publi- 

 kum, som i tillid til Colletts gode navn anskaffer sig dem, og da selvsagt 

 også har krav på å få disse og ikke hr. Olsens. 



I en artikkel i «Aftenposten" anfører professor Bonnevie at hun neppe 

 tror det vil være mulig å utføre et arbeide som „Norges Fugle" uten å 

 plagiere tidligere forfattere. Heri har hun til en viss grad rett, idet vel 

 de fleste almenkunnskaper også i ornithologien selvfølgelig en gang tidli- 

 gere har stått på trykk, men vi vet ikke lenger hvor, og spesiell inter- 

 esse har dette heller ikke ettersom det sorterer under begrepet almen- 

 kunnskap. At rypen er hvit og ravnen sort eller hakkespetten grønn 

 med rød kalott, som Wollebæk forteller i «Morgenbladet", det vet vi nu 

 engang, så disse eksempler kunde derfor også Wollebæk ha spart sig. 

 Ikke destomindre er der dog mange «grønspetter med rød kalot" som 

 allikevel ikke er så ensartet at de alle efter den moderne ornithologi nu 

 rangerer under den eldre videnskapelige fellesbetegnelse for hovedarten. 

 Der er nemlig nuanser i grønt og nuanser i rødt, og når variasjonsgren- 

 sene innenfor nuanser etc. kan spesifiseres geografisk efter bestemte lokali- 

 teter, således at en hovedart kløves i ett for tiden ubestemt antall under- 

 arter innenfor hver sitt område, da er det ikke lenger tilstrekkelig i en 

 videnskapelig beskrivelse til eksempel av grønnspetten blott å anføre at 

 den er ,,grøn med rød kalot". Dette samme gjelder imidlertid en hel 

 rekke norske fugler, som ganske sikkert optrer hos os i flere vel skilte 

 underarter; i enkelte tilfelle er detjendog blott underarten som forekom- 

 mer her, mens hovedarten er bosatt på en ganske annen kant og aldri 

 er påvist i Norge. Alle disse spørsmål forutsattes løst nu i Colletts 

 store verk, men står dog alle fremdeles åpne. 



Med hensyn til å kunne benytte andre forfatteres arbeider er dette 

 en selvfølge at så skal skje ettersom litteraturen jo foreligger for å benyttes, 

 likesom en landsfauna overhodet ikke kan skrives eller i hvert fall ingen 

 videnskapelig værdi vilde ha, omiikke samtlige kildeskrifter samtidig blev 

 gjennomgått. Men selvsagt plikter man også å anføre sine kilder. Hvor 

 det blott gjelder almindelige «lærebøker" med generelle oversikter skulle 

 det vel være tilstrekkelig å nevne sin hovedkilde i bokens forord, mens 

 et arbeide som fremlegges med krav på å være videnskapelig, selvsagt 

 bør føre en fullstendig fortegnelse over benyttede kilder, likesom alle 

 spesifiserede fund og sær-observasjoner bør vedføies iakttagerens navn 

 samt trykkaret for offentliggjørelse i parenthes. A spesifisere fund uten 



