185 



landsgåsen) i Finnmark; videre om det vilkårlig fikserte artsantall samt 

 fundet av Canada-gåsen, for ikke å glemme systemet (som Olsen glemte), 

 alt overføres uten videre på Colletts konto. Jeg kan imidlertid oplyse 

 Olsen om, at Collett ikke hadde den samme opfatning av disse forhold 

 i 1912, som 20 år tidligere (i 1892), likesom det er alt annet enn „fair" 

 å fralegge sig det ansvar man en gang har påtatt sig, og henviser jeg i 

 den anledning til Olsens store ord i værkets forord, samtidig som jeg 

 godskriver nævnte feil på min konto. 



Og av de øvrige nevnte feil er det så egentlig blott „min beskyld- 

 ning" for, at værkef ingen nyheter inneholder, samt Olsens videnskape- 

 lige prioritefsnavner og anvendte norske navner tillikemed hans sammen- 

 blanding av vor Blåkjelk {=^ Bjellefugl, Luscinia s. suecica) med den 

 mellemeuropeiske art (Donauspiller, Luscinia s. cyaneculd), som han helt 

 fastholder, idet han for de øvrige feils vedkommende dels blott anfører, 

 at noget lignende også nevnes i min fauna, eller simpelthen serverer et 

 „Goddagmandøkseskaftforsvar" og som jeg derfor også tar som en inn- 

 rømmelse. 



Jeg skal i det efterfølgende „revidere" disse Olsens feil punkt for 

 punkt i ovennevnte orden og begynde med: 



A. „Om min «beskyldning", at verket ikke inneholder noget nytt". 



Dette er helt korrekt. Verket var helt igjennem en skuffelse i så hen- 

 seende, først og fremst ved å savne de av alle ornithologer så lenge 

 imøteseede originale artsbeskrivelser over norsk fuglemateriell, og dernest 

 ved, som hovedværk betraktet, at være ført meget mangelfullt up to date. 

 Betegnende i så henseende er kapitlet: Forhistorisk utbredelse, som om- 

 fatter ialt blott ca. 30 arter jordfundne fugler, mens det for tiden hos os 

 påviste artsantall går op i over det dobbelte. Flere viktige enkeltfund 

 mangler også, som til eksempel det i „Trondhjems Videnskapsselskaps 

 skrifter" (for 1917) nevnte fund i Trøndelag av Rype-Grous, eller det første 

 og den gang eneste foreliggende norske fund av bastarden mellem Lago- 

 pus lagopus x Lagopus scoticus. Heller ikke har jeg på et par tilfeller 

 nær funnet noget nytt av særlig interesse, og som jeg ikke tidligere har 

 sett offentliggjort. Dette inntrykk av verket er heller ikke spesifikt for 

 undertegnede, men deles av adskillige fagfolk. Således skriver den danske 

 ornitholog E. Lehn-Schiøler bl. annet: 



„Over Colletts egne iagttagelser er der god grund til at glæde sig, men jeg har sef 

 de fleste av disse offentliggjort i forveien", og senere fortsetter han : „men det foles som 

 en skuffelse at intet virlcelig forsøle er gjort paa at utrede raserne eller rette og fuld- 

 stændiggjøre dragtbeskrivelserne, der hos Hartert langtfra altid er f yldestgj ørende eller 

 riktige. Men nettop derfor skulde nu skandinaviske fuglekyndige tåge fat og fylde op de 

 huller, som han har maattet lade aapne. One mån cannot do everything". 



Ørjan Olsen har imidlertid et annet syn på disse forhold, og dette 

 turde da også få sin forklaring i den måte, han forsøker å motbevise min 



