192 



samt om den polygame brushane, hvorom han beretter at den overlater 

 „saagodtsom" alt familiebesvær til hunnen (altså ikke alt?) 



Imidlertid fremgår det dog tilstrekkelig tydelig med hensyn til ovennevnte 

 anførsler i min kritikk, at den virkelige utbredelse for de av mig nevnte arter, 

 Toppmeis, Ringdue, Sisik, Tårnsvale og Stillids ikke stemmer „saa ganske" 

 enda med Olsens opgifter herom. Nordligste rugeplasser for Toppmeis 

 ligger således ifølge Olsen i Surendal og Orkedal syd for Trondhjems- 

 fjorden, mens jeg uttrykkelig nevner Namdal, altså 2 breddegrader nord- 

 ligere, samtidig som jeg bekrefter Olsens hypothese om en „sandsynlig 

 forekomst" ved Nordlandsgrensen. — 



Også for Ringdue og Sisik fikserer Olsen Trondhjemsfjorden eller 

 trakterne mellem 63 64 breddegrad som rugegrense, mens jeg utrykkelig 

 nevner Namdal og op til Nordlandsgrensen, altså innunder 65. bredde- 

 grad. For Ringduens vedkommende tilfoier endog Olsen, at den nord 

 for Steinkjær blott er sporadisk og nordligst er påtruffet en gang i Rånen 

 i 1838, mens den faktisk ruger årlig og almindelig nesten en hel bredde- 

 grad nordligere (enn Steinkjær) likesom den nordligst er påtruffet ikke i 

 Rånen på 66° N.Br., men mellem Bjornøi og Spitsbergen på 75" 10' N.Br., 

 (4 mai 1911, en hun i Tromsø museum). Og hans oplysning om at Tårnsva- 

 len blott forekommer sparsomt, mens Stillidsen derimot ruger almindelig 

 her ved Stavanger, er just omvent av det riktige forhold, og det nytter 

 lite om Olsen nu (i sin brosjyre s. 6) forsøker å gi dette utseende av og- 

 så å stemme med hans anførsler, idet han skriver at jeg bare retter Col- 

 letts uttrykk sparsom til meget sjelden. Colletts uttrykk „sparsom" gjel- 

 der ikke Stillidsens forekomst på Vestlandet; herom benytter Collett (alias 

 Olsen) uttrykket „nokså almindelig", og det er dette uttrykk jeg retter 

 til meget sjelden". 



Heller ikke min velvillige oplysning om at fiskørnens egglegning aldri 

 inntreffer så sent som 14 juli, som oplyst av Olsen i „Norges Fugle", er 

 Olsen mottagelig for, idet han atter som eksempel herpå serverer historien 

 om hr. Lilliestierna som nævnte dato år 1900 fant det første egg ved Vag- 

 gatem i Passvik. Kanskje dog Olsen ikke lenger vil finne min rettelse her 

 så „overflødig", når jeg nu supplerer den med, at jeg selv og en annen 

 norsk student tilfeldigvis var sammen med hr. Lilliestierna på nevnte Vag- 

 gatem-tur den 14 juli 1900, og kan bevidne at omskrevne fiskørn-egg ved 

 den anledning ikke blev funnet „som noget forsinket kull", men innkjøpt 

 av en russekven, som tvertimot hadde innsamlet dem vell en måneds tid 

 i forveien for Lilliestiernas regning. Hadde Olsen blott hatt den minste 

 teft av fiskeørnens rugeforhold vilde han forøvrig aldri ha nedtegnet den 

 slags oplysninger. 



Det samme gjelder også hans „røverhistorier" om renlavsamlende og 

 eggflyttende ugler etc. Som eksempel på de siste nevnes da også en 

 historie, som ,,efter forlydende" skal ha hent engang i mitten av forrige 



