194 



Om Olsens medarbeiderskap i „Aschehaugs Illustrerte Konversasjons- 

 leksikon" : 



I denne populære håndbok skyldes avsnittene om fuglene Ørjan Olsens 

 medarbeiderskap. Nogen detaljert kritikk av alle disse ofte helt feilaktige 

 oplysninger Olsen her har fått anledning til å sprede ut blandt det store 

 publikum vilde være unyttig. For imidlertid å henlede forlagets opmerk- 

 somhet på saken, idet jeg antok dette eventuelt vilde foranledige en revi- 

 sjon av disse avsnitt i den nye utgaven, som fortiden utsendes, tillot jeg 

 mig derfor i min kritikk å nevne avsnittet under gjøken, hvori Olsen for- 

 teller at denne legger egg med 6— 8 dages mellemrum, mens han i ,, Norges 

 Fugle" samtidig meddeler, at den legger egg annen hver dag. Av Olsens 

 svar (i ,, Aftenposten" for 13 des. 1921) ser jeg imidlertid til min forbau- 

 selse, at Olsen fremdeles står i den formening, at gjøken legger egg hver 

 8de dag, idet han anfører, at denne ,,nye oplysning" har han funnet i 

 Colletts optegnelser. Dette får selvsagt stå for hans egen regning; men 

 betegnende er det at opgifterne i leksikonet fremdeles vedblir å gi tildels 

 stikk motsatte oplysninger som verket ,, Norges Fugle" om et og samme 

 forhold. I det nu i juni udkomne Bd. V. for eks. forteller Olsen om 

 hornuglen (s. 332): „Hækker almindelig i skogene paa Sørlandet og leg- 

 ger i et hult tre sine 4 — 5 egg", mens det om samme art oplyses i 

 ,, Norges Fugler" (bd. Il s. 322) at den for det første blott ruger i skogene 

 på Østlandet, og for det annet at den legger sine egg i gamle kråkereder, 

 aldri i hule trær, og endelig for det tredje, at eggantallet er 4 — 7. 



Hvilke ,, arbeidsmåter" forfatteren av disse diametralt motsatte resulta- 

 ter" har benyttet sig av, får selvsagt bli hans egen sak, men samtidig 

 får han finne sig i, både at hans signatur som videnskapsmand og hans 

 videnskapelige arbeidsmåte settes i ,,gåseøine". 



Til slutning blott nogle bemerkninger også om en annen måte, Olsen 

 arbeider på. Selv nu på fallrepet (i sin brosjyre s. 11) kan han ikke dy 

 sig for ennu et forsøk på, om det, — hans uheldige avispolemikk til tross 

 — dog allikevel ikke skulde la sig gjøre å få motparten så pass langt ned, 

 at også han i hvert fall får sin del av .Jatteren". Og dermed klemmer 

 Olsen igjen ivei med mitt ,, glansnummer": 



„At lian (Olsen) tilfeldigvis var ansøker til konservator-stillingen ved Stavanger mu- 

 seum, men ilcke blev ansot, hvorefter stillingen blev tilbutt mig (Schaanning) ikke en — 

 men to gange, før jeg tiltraadte den." Dette blev — fortsetter Olsen — tilbakevist (i 

 «Stavanger Aftenblad") som helt misvisende av bundtmaker Fritz Jensen, som hadde skaffet 

 ham stillingen." — Punktum. 



Olsen finner det selvfølgelig klokest her ikke å citere dette bundt- 

 maker Jensens innlegg (i „Stavanger Aftenblad"), og det gjør han rett i, 

 ti det var et dumt innlegg, med respekt å melde, så „velmenende" det 

 enn var, så jeg skal heller ikke trekke det frem. Derimot skal jeg refe- 



